ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1434/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/2308/21 Категорія: на ухвалу    	Білик О. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       16 вересня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.,
за участю секретаря Чуйко А.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Щербак Оксани Ігорівни на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , що подана представником заявника - адвокатом Гейко Василем Анатолійовичем на рішення державного виконавця про відмову в знятті арешту з майна боржника та заборони його відчуження, - 

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Гейко В.А. звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця про відмову в знятті арешту з майна боржника та заборони його відчуження. 
В обґрунтування своїх вимог скарги зазначав, що 06 травня 2021 року з Уманського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшов лист з витягами з реєстру бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , відповідно якого в Уманському МВДВС ЦМРУ МЮ України перебували виконавчі провадження, які завершені.
Вказує, що постановою № 33599424 від 17.09.2012 року про арешт майна боржника та заборони його відчуження головним державним виконавцем Уманського МВДВС Уманського МРУЮ Тицькун С.В. накладено арешт на майно ОСОБА_1 , зазначена постанова унеможливлює право вільно розпоряджатись нерухомими майном, що належить скаржнику.
По виконавчим провадженням утримання з ОСОБА_1 не проводились, виконавчі провадження знищені за закінченням терміну зберігання, тому задовольнити вимоги стягувачів сплативши відповідні кошти не представляється можливим.
Крім того, згідно довідки № 266 від 03.09.2013 року ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_1 повністю виконав свої зобов`язання по кредитному договору.
Що стосується не сплачених штрафів, у загальному розмірі 1 054 грн, то він готовий їх сплатити, але виконати це не можливо в зв`язку з відсутністю виконавчих проваджень.
Посилаючись на те, що до нього ніхто не звертався з вимогою про сплату боргу по виконавчих провадженнях і стосовно якого не існує ніяких виконавчих проваджень з приводу заборгованості просив зняти обтяження, накладене згідно постанови № 33599424 від 17.09.2012 року про арешт майна боржника та заборони його відчуження, головного державного виконавця Уманського міського відділу ДВС Уманського МРУЮ Тицькун С.В. , зареєстровану 17.09.2012 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером № 3838906 з ОСОБА_1 .
       Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2021 року скаргу ОСОБА_1 , що подана представником заявника - адвокатом Гейко Василем Анатолійовичем на рішення державного виконавця про відмову в знятті арешту з майна боржника та заборони його відчуження, – задоволено частково.
Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Уманського міського відділу ДВС Уманського МРУЮ Тицькун С.В. щодо не зняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна боржника у виконавчому провадженні №33599424.
Зобов`язано головного державного виконавця Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №33599424, що накладений постановою про арешт майна боржника та заборона його відчуження від 17.09.2012.
Ухвала суду мотивована тим, що не зняття державним виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і тому скарга ОСОБА_1 на рішення державного виконавця про відмову у знятті арешту з майна боржника та заборони його відчуження підлягає до часткового задоволення.
Не погоджуючись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною, необгрунтованою, винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», старший державний виконавець Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Щербак О.І. подала апеляційну скаргу, в якій просила постановити нове рішення, яким скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2021 року, а скаргу – залишити без задоволення.
Апеляційні вимоги мотивувала тим, що судом першої інстанції при встановленні фактів та відповідних правовідносин порушені норми Закону України «Про виконавче провадження», чинного законодавства, та інших нормативно-правових актів, не було враховано, що згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, в тому числі спеціальному розділі вбачається наявність виконавчих документів, що дійсно перебували на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби в період з 2009 року по 2014 роки, по яких виконавчі провадження закриті по різних підставах, по деяких виконавчих провадженнях виконавчий збір та витрати провадження не сплачені, а також не проводилось утримання по виконавчих провадженнях про стягнення штрафу на користь держави.
Оскільки по виконавчих провадженнях 33599177, 33599424 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в розмірі 9 476,39 грн та судових витрат борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не стягнуто, тому відсутня будь-яка неправомірність в діях державного виконавця щодо зняття арешту з майна боржника та відсутні підстави для скасування постанови про накладення арешту майна боржника та заборони його відчуження.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Згідно з положеннями ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
        Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.
       Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».
       Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за параметрами запиту: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження Фізична особа : ОСОБА_1 , вбачається  актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень : арешт нерухомого майна , накладений арешт згідно постанови про арешт майна боржника та заборона його відчуження № 33599424 від 17.09.2012 року. Суб`єктом обтяження  значиться Уманський міський відділ ДВС Уманського МРУЮ Черкаської області.
              Відповідно до листа   № 13729/3 від 06.05.2021 року Уманського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), згідно даних АСВП вбачається наявність виконавчих документів, що дійсно перебували на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби в період з 2009 року по 2014 роки, а саме : 
ВП № 7633415 з примусового виконання постанови Уманського міськрайонного суду №3-4791 від 11.04.2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 17 грн. Виконавче провадження завершено. Утримання не проводились;
ВП №8448109 з примусового виконання постанови Уманського міськрайонного суду № 3-6892 від 23.06.2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 17 грн. Виконавче провадження завершено. Утримання не проводились; 
ВП № 33599424 з примусового виконання виконавчого листа Уманського міськрайонного суду № 2-1961/2011 від 24.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в розмірі 214,76 грн. 30 серпня 2013 року повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції 2013 року), виконавче провадження завершено;
       ВП № 33599177 з примусового виконання рішення Уманського міськрайонного суду №2-1961-2011 від 24.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу на загальну суму 9 476,39 грн. 
       17 вересня 2012 року постановою головного державного виконавця Уманського міського відділу ДВС Уманського МРУЮ Тицькун С.В. про арешт майна боржника та заборони його відчуження 33599424, накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 . Питання про зняття арешту у даному виконавчому провадженні державним виконавцем не вирішувалося.
       30 серпня 2013 року державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу на підставі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження « ( в редакції 2013 року), виконавче провадження завершено.
       Вищезазначені виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 були знищені за закінченням строку зберігання.
Установлено, що виконавчий лист з примусового виконання рішення Уманського міськрайонного суду №2-1961-2011 від 24.02.2012 року про стягнення з  ОСОБА_1  на користь ПАТ КБ «Надра»  боргу в сумі 214,76 та боргу у сумі 9 476,39 грн повторно до виконання не пред`являвся.
       Звертаючись до суду зі скаргою, скаржник вказував, що державний виконавець повернувши виконавчий лист у виконавчому провадженні 33599424 стягувачу фактично закінчив виконавче провадження, однак не зняв арешт як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження».
       Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
       Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
       Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
       За приписами ч. 5 ст. 47 наведеного Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
       Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.
       Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
       У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
       У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
       У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності – 
суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
       Крім того, згідно з підпунктом  4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
       Аналіз наведених положень приводить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2013 року), виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державному виконавцю і не надано право на зняття арешту з майна боржника.
       Аналогічна позиція висвітлена у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г , зазначено, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення».
       У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 263/1468/17 (провадження № 61-31540св18) зазначено, що «у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі».
       У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19) вказано, що «частинами першою та другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав перешкоджання провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, оскільки відповідно до положень статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не є закінченим». При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 49 наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 47 вказаного Закону), а не суду».
       У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що «згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».
       Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»  ( в редакції 2013) виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (зняття арешту, накладеного на майно боржника).
       Як встановлено і вбачається із матеріалів справи, що державним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
          Приписами статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», якою врегульовано випадки закінчення виконавчого провадження, визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.
       З правового аналізу норм, зокрема, статтей 47, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження»  вбачається, що державний виконавець зобов`язаний зняти арешт шляхом винесення відповідної постанови лише у випадку закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
       З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець  не  виносив  постанови про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
       За таких обставин, не є можливим дійти висновку про те, що державний виконавець  приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу допустив неправомірної бездіяльності  в частині не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .
       Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов  до помилкового висновку про задоволення скарги і визнання неправомірними бездіяльність державного виконавця. 
       За таких обставин ухвала суду першої інстанції про часткове задоволення скарги на рішення державного виконавця про відмову в знятті арешту з майна боржника та заборони його відчуження , підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України із позивача (заявника) підлягають до стягнення судові витрати за подання апеляційної скарги, а саме 2 270 грн.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Щербак Оксани Ігорівни задовольнити.
       Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2021 року скасувати.
       В задоволенні скарги ОСОБА_1 , що подана представником заявника - адвокатом Гейко Василем Анатолійовичем на рішення державного виконавця про відмову в знятті арешту з майна боржника та заборони його відчуження – відмовити.
       Стягнути із ОСОБА_1 на користь Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) судові витрати 2 270 грн.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складений 16 вересня 2021 року.

        Судді: