ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5938/21 Справа № 209/2294/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП" про визнання припиненим кредитного договору у зв`язку з належним виконанням зобов`язань, 
та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року, -
В С Т А Н О В И В:

04 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ “АІА Фінанс груп” про визнання припиненим кредитного договору у зв`язку з належним виконанням зобов`язань, уточнивши свої позовні вимоги, просила визнати припиненим договір про надання кредиту № 1692368 від 05.04.2018 року, укладений між нею та ТОВ «АІА Фінанс Груп» у зв`язку з належним виконанням зобов`язань та стягнути з ТОВ «АІА Фінанс Груп» на її користь суму переплачених грошових коштів у розмірі 26379 грн. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що 05.04.2018 року вона з ТОВ «АІА Фінанс Груп» уклала в письмовій електронній формі договір про надання кредиту № 1692368, відповідно до якого отримала кредит у розмірі 7000 грн. строком на 30 днів, тобто до 04.05.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредиту у розмірі 2216 грн. Ніяких інших додаткових угод і документів вона не підписувала. Зазначає, що вона повністю погасила заборгованість по кредиту, сплативши відповідачу кошти на загальну суму 35595 грн.: 03.05.2018 року - 1238+127=1365,00 грн.; 19.05.2018 року - 700,00 грн.; 27.05.2018 року - 700,00 грн.; 04.06.2018 року - 700,00 грн.; 12.06.2018 року - 700,00 грн.; 18.06.2018 року - 700,00 грн.; 27.06.2018 року - 700,00 грн.; 05.07.2018 року - 700,00 грн.; 12.07.2018 року - 700,00 грн.; 17.07.2018 року - 700,00 грн.; 26.07.2018 року - 700,00 грн.; 01.08.2018 року - 700,00 грн.; 08.08.2018 року - 700,00 грн.; 14.08.2018 року - 700,00 грн.; 24.08.2018 року - 1365,00 грн.; 01.09.2018 року - 700,00 грн.; 13.09.2018 року - 700,00 грн.; 18.09.2018 року - 700,00 грн.; 26.09.2018 року - 700,00 грн.; 03.10.2018 року - 700,00 грн.; 08.10.2018 року - 700,00 грн.; 19.10.2018 року - 700,00 грн.; 23.10.2018 року - 700,00 грн.; 30.10.2018 року - 700,00 грн.; 07.11.2018 року - 700,00 грн.; 14.11.2018 року - 700,00 грн.; 22.11.2018 року - 700,00 грн.; 27.11.2018 року - 700,00 грн.; 05.12.2018 року - 700,00 грн.; 12.12.2018 року - 700,00 грн.; 19.12.2018 року - 700,00 грн.; 25.12.2018 року - 700,00 грн.; 01.01.2019 року - 700,00 грн.; 07.01.2019 року - 700,00 грн.; 16.01.2019 року - 100+600 = 700,00 грн.; 18.01.2019 року - 700,00 грн.; 31.01.2019 року - 700,00 грн.; 06.02.2019 року - 700,00 грн.; 13.02.2019 року - 700,00 грн.; 22.02.2019 року - 700,00 грн.; 26.02.2019 року - 700,00 грн.; 07.03.2019 року - 700,00 грн.; 14.03.2019 року - 700,00 грн.; 26.03.2019 року - 750+615=1365,00 грн.; 04.04.2019 року - 700,00 грн.; 11.04.2019 року - 700,00 грн.; 17.04.2019 року - 700,00 грн.; 26.04.2019 року - 700,00 грн.
Зазначає, що кошти, які вона сплачувала на рахунок відповідача були погашенням заборгованості за договором про надання кредиту, а не відтермінуванням строку повернення кредиту. Тому вважає, що вона виконала умови договору в повному обсязі, а саме сплатила заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7000 грн. та проценти за користування кредитом у розмірі 2216 грн. та здійснила переплату грошових коштів у сумі 26378 грн. (35595-9216=26378 грн.), які просить стягнути з відповідача (том 1 а.с.2-16, том 2 а.с.91-96).
28 листопада 2019 року ТОВ «АІА Фінанс Груп» звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість у розмірі 31098 грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн. На обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 05.04.2018 року між сторонами в електронній формі було укладено Договір про надання кредиту № 3023503327 на умовах заявки № 1692368 від 05.04.2018 року у розмірі 7000 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредиту у розмірі 2216 грн. До 05.05.2018 року ОСОБА_1 повинна була повернути кредит та нараховані проценти, але ОСОБА_1 у вказаний термін кредит не повернула, процентів не сплатила. Натомість, вона скористалась послугою щодо продовження строку користування кредитом. Для зручності позичальника, в особистому кабінеті міститься калькулятор розрахунку комісії, який відтворює необхідну суму комісії за весь строк відтермінування. Прострочення відповідача на дату складання позову – 22.11.2019 року складає 202 дні. Відповідно до п. 4.2 Договору, позичальник сплачує за кожен день неповернення кредиту пеню від суми кредиту у розмірі облікової ставки Нацбанку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% суми простроченого платежу. Таким чином, пеня за період прострочення становить 525 грн. (127+398=525 грн.) та розраховується за формулою: Пеня за період прострочення=Сума кредиту*облікова ставка НБУ/100*кількість днів прострочення/365. В період з 30.04.2019 року по 19.07.2019 року (80 днів) пеня за період прострочення становить: 7000*17,5/100*38/365 = 127 грн. В період з 19.07.2019 року по 18.11.2019 року (122 дні) пеня за період прострочення становить: 7000*17/100*122/365 = 398 грн. Крім того, враховуючи позицію ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач також має сплатити інфляційні витрати у розмірі 147 грн. (49+0+0+0+49+49 = 147 грн.), що розраховуються за формулою: Індекс інфляції за період прострочення= Сума кредиту * індекс інфляції /100 - сума кредиту. Травень 2019 = 7000*100,7/100 - 7000 = 49 грн. Червень 2019 = 7000*99,5/100 - 7000 = 0 грн. Липень 2019 = 7000*99,4/100 - 7000 = 0 грн. Серпень 2019 = 7000*99,7/100 - 7000 = 0 грн. Вересень 2019 = 7000*100,7/100 - 7000 = 49 грн. Жовтень 2019 =7000*100,7/100 - 7000 = 49 грн. Таким чином, станом на 18.11.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 31098 грн., яка складається з наступного: 7000 грн. – сума кредиту, 2216 грн. – проценти (згідно п.п. 2.9, 2.11 договору), 21210 грн. – проценти (згідно п. 2.11 Договору та ст. 625 ЦК України), 147 грн. – інфляційні витрати (згідно ст. 625 ЦК України), 525 грн. – пеня (згідно п. 4.2 договору) (том 1 а.с.135-143).

Рішенням Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" про визнання припиненим кредитного договору у зв`язку з належним виконанням зобов`язань – відмовлено. 
Зустрічний позов ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" заборгованість у розмірі 28790 гривень 30 коп., яка складається з наступного: 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 21210 грн. - заборгованість за відсотками нарахована за прострочений кредит, згідно вимог п. 2.11 договору, 55,30 грн. - розмір інфляційних нарахувань, відповідно ст. 625 ЦК України, 525 грн. - пеня за період прострочення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1778 гривень 44 коп. В іншій частині вимог – відмовлено (том 2 а.с.135-138).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилається на те, що рішення суду 1 інстанції ухвалене при неповному з`ясуванню обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову (том 2 а.с.174-177).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Судом першої інстанції встановлено, що 05.04.2018 року між сторонами було укладено в електронній формі кредитний договір № 3023503327 на умовах заявки № 1692368, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 7000 грн. строком на 30 днів з процентною ставкою – 1,06 % від суми кредиту в день та повинна була сплатити 9216 грн., що підтверджується заявкою, реєстром дій клієнта, листом щодо схвалення заявки, копією платіжного доручення (т. 1 а.с. 72, 73, 76, 80, 162, 163, 164) та визнано сторонами.
Договір укладений в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (т.1 а.с.60-70, 148-158), що опублікована на веб-сайті credit.365.ua, підписана електронним цифровим підписом відповідача за первісним позовом 20.03.2018 року та акцептована позивачем за первісним позовом 05.04.2018 року.
ОСОБА_1 , з метою подовження строку дії кредитного договору, уклала угоди про відтермінування строку повернення кредиту, сплативши грошові кошти на загальну суму 35595 грн., а саме: 03.05.2018 року – 1365 грн.; 19.05.2018 року - 700,00 грн.; 27.05.2018 року - 700,00 грн.; 04.06.2018 року - 700,00 грн.; 12.06.2018 року - 700,00 грн.; 18.06.2018 року - 700,00 грн.; 27.06.2018 року - 700,00 грн.; 05.07.2018 року - 700,00 грн.; 12.07.2018 року - 700,00 грн.; 17.07.2018 року - 700,00 грн.; 26.07.2018 року - 700,00 грн.; 01.08.2018 року - 700,00 грн.; 08.08.2018 року - 700,00 грн.; 14.08.2018 року - 700,00 грн.; 24.08.2018 року - 1365,00 грн.; 01.09.2018 року - 700,00 грн.; 13.09.2018 року - 700,00 грн.; 18.09.2018 року - 700,00 грн.; 26.09.2018 року - 700,00 грн.; 03.10.2018 року - 700,00 грн.; 08.10.2018 року - 700,00 грн.; 19.10.2018 року - 700,00 грн.; 23.10.2018 року - 700,00 грн.; 30.10.2018 року - 700,00 грн.; 07.11.2018 року - 700,00 грн.; 14.11.2018 року - 700,00 грн.; 22.11.2018 року - 700,00 грн.; 27.11.2018 року - 700,00 грн.; 05.12.2018 року - 700,00 грн.; 12.12.2018 року - 700,00 грн.; 19.12.2018 року - 700,00 грн.; 25.12.2018 року - 700,00 грн.; 01.01.2019 року - 700,00 грн.; 07.01.2019 року - 700,00 грн.; 16.01.2019 року - 100+600 = 700,00 грн.; 18.01.2019 року - 700,00 грн.; 31.01.2019 року - 700,00 грн.; 06.02.2019 року - 700,00 грн.; 13.02.2019 року - 700,00 грн.; 22.02.2019 року - 700,00 грн.; 26.02.2019 року - 700,00 грн.; 07.03.2019 року - 700,00 грн.; 14.03.2019 року - 700,00 грн.; 26.03.2019 року - 750+615=1365,00 грн.; 04.04.2019 року - 700,00 грн.; 11.04.2019 року - 700,00 грн.; 17.04.2019 року - 700,00 грн.; 26.04.2019 року - 700,00 грн., що підтверджується повідомленнями про укладення Угоди про відтермінування строку повернення кредиту (т. 1 а.с. 182-229), реєстром платежів клієнта (т.1 а.с. 81-82, 178-179).
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кошти сплачувала з метою пролонгації дії кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 18.11.2019 року утворилась заборгованість у сумі 31098 грн., яка складається з: 7000 грн. – тіло кредиту, 23426 грн. – проценти, згідно п.п. 2.9, 2.11 Договору, 147 грн. – інфляційні витрати, 525 грн. – пеня, згідно п. 4.2 Договору, що підтверджується наданим відповідачем за первісним позовом розрахунком заборгованості (т. 1 а.с. 145-147).
Нарахування процентів за кредитним договором та строк відтермінування зазначені у Розділах ІІІ та IV Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (т. 1 а.с. 60-70).
Відповідно до п. 2.11 Розділу ІІІ Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом, плата за користування кредитом збільшується наступним чином: процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування.
Відповідно до п. 3 Розділу IV Угоди про відтермінування повернення кредиту Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (т. 1 а.с. 67 оберт-68), в період з моменту отримання кредитодавцем сплаченої позичальником комісії за весь строк відтермінування і до закінчення строку відтермінування, нарахування процентів за користування кредитом, згідно п. 2.8 або п. 2.11 Договору не здійснюється, неустойка не нараховується.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що у зв`язку з тим, що зобов`язання за кредитним договором належним чином ОСОБА_1 не виконані, сума коштів, які вона просила стягнути як переплачені, були здійснені нею з метою відтермінування строку повернення кредиту.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду 1 інстанції. 
Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Пунктом 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання».

Суд першої інстанції розраховуючи неустойку, правильно виходив із того, що ОСОБА_1 сплачувала грошові кошти на відтермінування строку погашення кредиту з 03.05.2018 року по 26.04.2019 року, подовживши строк дії кредитного договору до 30.04.2019 року, тому нарахування процентів та неустойки за користування кредитом не відбувалося. Таким чином, період на який нараховуються проценти та неустойка за користування кредитом, відповідно до умов договору, становить з 30.04.2019 року по 18.11.2019 року.

Відповідач за зустрічним позовом не спростувала розрахунок заборгованості та не навела свій розрахунок.

Доводи апеляційної скарги, що апелянт за своєю правовою необізнаністю і через те, що Пропозиція (оферта) є значним за обсягом документом, а тому вона не ознайомилася з ним, не звільняє, останню від відповідальності за невиконання договору. 

Доводи апеляційної скарги, що остання не підписувала Пропозицію (оферту), тому цей документ не можна вважати складовою частиною договору, колегія суддів відхиляє. Суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що заяву сформовано та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам ст. 627 ЦК України, ст. 11, 12 «Про електронну комерцію».

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, що позивачем за зустрічним позовом був виданий кредит, а відповідачем – отриманий спростовується первісними позовними вимогами, а також апеляційною скаргою, в яких вона зазначає про повне повернення заборгованості. 

Посилання апелянта на лист Нацкомфінпослуг, не є належними доказами, оскільки до повноважень даного органу не входить встановлення фактів щодо чинності або нечинності правочинів. 

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: