ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7573/20  Номер провадження 22-ц/814/2274/21	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 19 липня 2021 року, постановлене суддею Андрієць Д.Д.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:
19.11.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із указаним позовом, уточнивши його заявою від 16.06.2021, про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 08.04.2010. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути із відповідача заборгованість станом на 24.09.2020 у розмірі 38 069,97 грн., що складається із: 35 693,71 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 376,26 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.
Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 19.07.2021 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 23 040,00 грн. та 1 373,80 грн. судових витрат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Рішення районного суду вмотивовано тим, що стягненню із відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту в межах встановленого ліміту, який відповідачем був використаний та не оспорювався, без урахування відсотків, розмір та підстави нарахування яких, не погоджувався сторонами. 
Не погодившись із указаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позову та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводить, що відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, висловила свою згоду, що ця анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, взявши на себе зобов`язання неухильно їх дотримуватися та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанк www.privatbank.ua.
При укладенні такого договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, вважаючи такий правочин договором приєднання, а Умови і Правила надання банківських послуг - публічною офертою, що не потребує підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами і правилами та узгоджується із практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 08.07.2019 №923/760/18, від 11.09.2019 №642/5533/15-ц, від 19.09.2019 №127/7543/17, від 23.12.2019 №375/250/18.
Зазначає, що на підставі підписаної анкети-заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку зі встановленим початковим кредитним лімітом 0,00 грн., який у подальшому на підставі п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 такого договору, збільшувався банком до 50 000,00 грн.
За умовами укладеного із банком договору приєднання, відповідачка вчиняла дії щодо її активації, користувалася кредитними коштами, у тому числі послугою «Миттєва розстрочка» та зверталася до банку з метою перевипуску картки, що підтверджується наявними у справі розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідкою про видані картки та про зміну умов кредитування. 
Просить врахувати позицію Верховного Суду по справі №750/6058/17-ц від 04.12.2019, а також у справі №456/3643/17 від 20.10.2020 за змістом якої – виписка по картці є доказом очевидного здійснення операцій, у тому числі з ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок, а також здійснення операцій через Приват 24 тощо. 
Доводить, що наявні у справі витяги із Тарифів банку та Умов і Правил надання банківських послуг викладені у редакції, що діяла на момент підписання заяви згідно наказу банку, а тому є належними доказами, які не спростовані відповідачем та підтверджують її обізнаність із умовами кредитування.
Вважає, що районний суд безпідставно відмовив у стягненні частини заборгованості за тілом кредиту, постановивши до стягнення розмір кредитного ліміту 23 040,00 грн., оскільки сума кредитного ліміту була збільшена до 50 000,00 грн., а сам кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися ними.
Також вважає, що районний суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за кредитним договором, включно із його складовими, як узгоджених сторонами зобов`язання та обґрунтованими належними доказами. Такі висновки районного суду не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать вимогам ст.ст.534, 625, 1048, 1054 ЦК України, якими встановлено черговість погашення заборгованості.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.04.2010 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк та погодилася із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Вона зобов`язується виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua./а.с.17/
Згідно витягу із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» банком визначено наступні тарифні плани: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD». У примітках вказано, що повна версія Умов та Правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщені на офіційному сайті ПриватБанку: https://privatbank.ua./а.с.18/
До кредитного договору банк додав Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256./а.с.19-42/; а також виписки за банківськими рахунками ОСОБА_1 : № НОМЕР_1 (дата відкриття 28.11.2012, термін дії 08/16); № НОМЕР_2 (дата відкриття 22.08.2013, термін дії 04/17); № НОМЕР_3 (дата відкриття 13.03.2014, термін дії 01/18); № НОМЕР_4 (дата відкриття 05.02.2018, термін дії 12/21)./а.с.16, 52-100/ 
Відповідно до довідки ПриватБанк про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н): 28.11.2012 старт карткового рахунку № НОМЕР_1 , кредитний ліміт 0,00 грн.; 05.12.2014 зміна кредитного ліміту, який склав 700,00 грн.; 16.02.2016 кредитний ліміт збільшено до 11 000,00 грн.; 02.10.2018 кредитний ліміт збільшено до 50 000,00 грн.; 20.02.2019 кредитний ліміт зменшено до 25 680,00 грн.; 06.03.2019 та 07.03.2019 кредитний ліміт зменшено до 23 040,00 грн.; 20.09.2019 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн./а.с.15/
Згідно наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за договором №б/н від 08.04.2010, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 06.06.2021 становить: заборгованість за тілом кредиту – 35 693,71 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України – 2 376,26 грн./а.с.140-151/
Частково задовольняючи позовні вимоги та постановляючи до стягнення заборгованість за тілом кредиту, районний суд виходив із того, що факт видачі кредитних коштів підтверджується належними доказами, зокрема, випискою по рахунку, та не оспорюється відповідачкою в розмірі 23 040,00 грн., що відповідає встановленому банком кредитному ліміту. Підстави стягнення заборгованості за відсотками відсутні, оскільки позивачем не доведено обізнаність позичальника із умовами кредитування в частині їх нарахування.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині погоджується, враховуючи наступне.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідно до положень статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 625 цього Кодексу визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Реалізуючи право вимоги за кредитним договором №б/н від 08.04.2010, банк вказує на природу зобов`язання, вважаючи такий правочин договором приєднання (ч.1 ст.634 ЦК України), а Умови і Правила надання банківських послуг - публічною офертою та заявляє до стягнення заборгованість за тілом кредиту в розмірі 35 693,71 грн. та простроченими відсотками, нарахованими згідно ст.625 ЦК України в розмірі 2 376,26 грн.
Відмовляючи у стягненні процентів, районний суд обґрунтовано виходив із того, що витяги із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 08.04.2010 шляхом підписання анкети-заяви, оскільки їх розмір та підстави нарахування сторони не погоджували.
Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на власну користь. Разом із цим, за відсутності належних та допустимих доказів того, що саме ці Умови та правила розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась із ними при підписанні анкети-заяви від 08.04.2010, а також, що указані документи на момент отримання відповідачкою банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному порядку і розмірі, вони, - не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як такий, що містить посилання на загальні умови кредитування у ПриватБанк з обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract» та «Універсальна gold».
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, базову відсотку ставку та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку. Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування позиції Великої Палати Верховного Суду з огляду на те, що в межах даного спору наявна конкретна редакція Умов та Правил надання банківських послуг, а також наказ про їх затвердження, колегією суддів відхиляються, як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки наявний у матеріалах справи витяг із Умов і Правил надання банківських послуг містить його окремі пункти, які не можливо ідентифікувати за періодом дії, а наказ про їх затвердження відсутній.
Відтак, оскільки підписана позичальником анкета-заява не містила погоджених сторонами зобов`язання умов кредитування в частині нарахування відсотків за базовою відсотковою ставкою 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна gold», як зазначено у позові, наведена банком у доводах апеляційної скарги практика Верховного Суду, - не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що виключає підстави стягнення заборгованості за відсотками (за базовою відсотковою ставкою) в судовому порядку.
Апеляційний суд також не вбачає підстав для стягнення відсотків згідно ч.2 ст.625 ЦК України, норми якої підлягають застосуванню,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що позивач, посилаючись у доводах апеляційної скарги на ст.625 ЦК України, надає розрахунок заборгованості за базовою відсотковою ставкою в 27,60%, 32,40% та 42,00%, тим самим, своїми суперечливими діями спростовує попередні твердження про підстави нарахування та стягнення відсотків за користування кредитними коштами.
Разом із цим, за відсутності узгоджених сторонами умов кредитування в частині нарахування відсотків, банк має право вимоги повернення фактично отриманої та не повернутої позичальником суми кредитних коштів. Обґрунтовуючи підстави стягнення такої заборгованості, банком, окрім її розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, у тому числі використання банківської послуги «Миттєва розстрочка».
Зі змісту виписки по рахунку вбачається, що позичальник активно користувалася кредитними коштами, всього витративши їх за отриманою карткою на загальну суму 1 210 313,02 грн., тоді як внесено на погашення заборгованості 1 194 402,70 грн., тобто наявне мінусове сальдо (15 910,30 грн.), розмір якого не залежить від кредитного ліміту, який є поновлювальною кредитною лінією. 
Відтак, заявлена банком до стягнення заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 35 693,71 грн. не ґрунтується на доказах та перевищує розмір фактично використаних та не повернутих позичальником кредитних коштів. При цьому, апеляційний суд, діючи в межах повноважень, визначених ст.367 ЦПК України, за відсутності відповідних вимог відповідачки, не переглядає рішення суду першої інстанції в частині розміру постановленої до стягнення заборгованості за тілом кредиту в межах встановленого ліміту 23 040,00 грн., який відповідачкою не оспорювався. 
Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними підставам звернення до суду з позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368,374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 19 липня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29.09.2021.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                Ю.В. Дряниця

                                                                               О.В. Чумак