Дата документу 03.08.2021 Справа № 310/7110/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 22-ц/807/2412/21                        Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
Є.У.№ 310/7110/20                                        Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                Дашковської А.В.,
                       Кримської О.М.
секретар:        Волчанова І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за   позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного майна,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
У  жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного сумісного майна. Зазначав, що з 09.09.2015 по 25.01.2020 сторони перебували у шлюбі, за спільні кошти у спільну сумісну власність придбали немобільний готельний комплекс, який складається із такого: вагони-побутівки (гуртожитки на 25 місць), 12*3*3 м, обшиті деревиною, обладнані під 8 готельних номерів (з санвузлами), з металевим дахом (профлист) у кількості 4 шт.; кондиціонери ERGO 07 (6 шт.), Luberg 07 (2 шт.), LED-телевізори (розміром 21*32) у кількості 8 шт., з TV-2 приставками у кількості 8 шт.; телевізор BRAVIS 52 у кількості 1 шт.; холодильники побутові у кількості 8 шт.; холодильник торговий для охолоджування напоїв у кількості 1 шт., холодильники побутові у кількості 8 од., ліжка дерев`яні 2-х спальні (саморобні, з ортопедичними матрацами) у кількості 8 шт.; меблеві крісла-ліжка у кількості 4 шт.; водонагрівачі у кількості 2 шт.; навіс між вагонами-побутівками (стропила, стовпи та профлист) площею 100 кв.м. Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу спільно набутого майна, просив суд визнати спірне майно спільною сумісною власністю сторін, поділи 1його та визнати за ним право власності на його Ѕ частку. 
Під час розгляду справи ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги та, посилаючись на те, що під час спільного проживання подружжя значна сума спільних коштів була витрачена на здійснення капітального ремонту будинку, який є особистою власністю відповідача, а також на будівництво прибудови до житлового будинку (2 готельних номеру) з верандою-навісами, а також придбання меблів та побутової техніки, додатково просив: визнати спільним сумісним майном подружжя наступне майно, яке було придбано у період шлюбу на спільні грошові кошти, та поділити його, виділивши у власність кожному по 1/2 частці: паркан (2016 року), грошові кошти, витрачені на влаштування електромережі: 2016 року – 15 000 грн.; грошові кошти, витрачені на інтернет-підключення – 4 500 грн.; грошові кошти, витрачені на свердловину для води 2017 рік – 40 000 грн.; прибудова до житлового будинку (2 готельних номери) з верандою навісом 2018-2019 – 340 000 грн.; грошові кошти, витрачені на ремонт у будинку 2016-2019 роки – 250 000 грн.; кондиціонер ERGO 07- 2 шт.; насоси для води та прибудова для насосів: 2017 рік – 10 000 грн.; електроінструмент 4 одиниці 2018 рік – 8 000 грн.; телевізор Samsung 32 білого кольору: 20000 грн. – 1 шт., телевізор Samsung 40: 5000 грн. – 1 шт. , телевізор Hisense 40: 14000 грн. – 1шт.; холодильник Delfa (двохстворчатий) 2018 р. 25000 грн. – 1 шт.; кухонний гарнітур 2019 року – 12000 грн.; пральна машина «Samsung» 2018 року 25000 грн.; витяжка кухонна 2019 року – 3000 грн.; мікрохвильова піч Дельфа 2017 року – 2 шт. 2000 грн., гриль Тефаль 2018 року – 1 шт. 3000 грн., індукційна плита ERGO 2018 року 1 шт. 1000 грн., піч для піци 2018 року 1 шт. 500 грн., праска BRAUN 2019 року 1 шт. 1200 грн., прес пральний 2015 року 1 шт. 500 грн.; стіл столовий круглий діаметром 110 см 2019 року – 1 шт., 1500 грн., діаметром 132 см 2019 року деревина 2500 грн.; стільці кухонні 2019 року – 4 шт., 2000 грн.; ліжко з ортопедичним матрацом 2017 р. – 1 шт., 8000 грн.; шафа купе з дзеркалом 2018 року – 2 шт., 32000 грн.; комод 2019 р. – 1 шт., 5000 грн.; диван-ліжко червоного кольору 2018 р. – 1 шт., 20000 грн.; диван куточок темно-коричневого кольору 2018 р. – 1 шт., 27000 грн.; біо-камін 2018 року – 1 шт., 7000 грн.; гарнітур до дитячої кімнати 2018 року -1 шт., 5000 грн.; ліжко з ортопедичними матрацами 2018 р. -2 шт., 10 000 грн.
Ухвалами Бердянського міськрайонного суду від 01 жовтня 2020 року і 28 жовтня 2020 року за заявою ОСОБА_1 вжиті заходи забезпечення позову та накладено арешт на все спірне майно.
26.04.2021 ОСОБА_1 втретє звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив заборонити відповідачці ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам проводити (здійснювати) будь-які підготовчі, ремонтні, будівельні, монтажні та демонтажні роботи за адресою: АДРЕСА_1 стосовно майна, яке є предметом позовної заяви ОСОБА_1 .
В обґрунтування заяви зазначав, що  ОСОБА_2  зверталась до суду з  заявами про роз`яснення ухвали Бердянського міськрайонного суду від 01.10.2020 року про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду 250 000 грн., в яких відповідач обґрунтовувала свою позицію тим, що їй не зрозуміло чи може вона виконувати будівельні роботи щодо арештованого майна, що після накладення арешту вона позбавлена можливості здійснювати ремонтні роботи, оскільки Позивач, який перебуває на керівній посаді в прокуратурі Запорізької області та має значний вплив на правоохоронні органи неодноразово за телефоном 102 здійснює повідомлення про руйнування арештованого майна, після чого працівники поліції чинять психологічний тиск на неї, складають протоколи та фактично перешкоджають користуватися власним майном, проводити ремонтні роботи і дбати про його збереження та підтримувати в належному стані, вказав, що відсутність чіткого переліку ремонтних робіт, які відповідач планує проводити щодо спірного, сумісного майна, їх обсягу та вартості, вільне трактування можливості ведення таких робіт, посилання відповідача під час судового розгляду 12.04.2021 заяви про зустрічне забезпечення позову про те, що в неї мається «рахунок на ремонтні роботи по даху на суму 100 000 грн.», в подальшому призведе до суттєвої зміни арештованого майна або в сторону поліпшення або погіршення, та в подальшому суттєво утруднить як застосування необхідних, передбачених ЦПК України заходів при розгляді позову, так і реалізацію судового рішення. 
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.04.2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам проводити будь-які підготовчі, ремонтні, будівельні, монтажні та демонтажні роботи за адресою: АДРЕСА_1 стосовно такого майна: мобільного готельного комплексу, який складається з «вагонів-побутівок (гуртожитків на 25 місць), 12*3*3 м., обшитих деревиною, облаштованих під 8 готельних номерів (з санвузлами), з металевим дахом (профліст) у кількості 4 шт., позначених як «тимчасові споруди» у плані земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , складеного 25.08.2020 р. КП з технічної інвентаризації Бердянської міської ради», розміщеного біля навісів літ. «М» та «М1»; навісів літ «М» та «М1»; прибудови до житлового будинку (2 готельних номерів) з верандою навісом, позначеної як будівля літ «Ф» у плані земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , складеного 25.08.2020 р. КП з технічної інвентаризації Бердянської міської ради», розміром 950 х 487 см, площею 46, 26 м.2; будівлі літ. «Ф1», позначеної як навіс літ. «Ф1» у плані земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , складеного 25.08.2020 р. КП з технічної інвентаризації Бердянської міської ради»; капітального бетонного майданчику з навісом, позначеного як літера «Ф 1», розмірами 950х494 см, площею 46,93 м.2), прибудованого до житлового будинку (літера Г-1-Ж) та розташованого на території домоволодіння будинку АДРЕСА_1 ; житлового будинку, позначеного як житловий будинок літ. «Г-1-Ж» на плані земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , складеному 25.08.2020 КП з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, який складає 30/100 домоволодіння будинку АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 ; кондиціонерів ERGO 07 (8 шт.), Luberg 07 (2 шт.) без попереднього письмового погодження з ОСОБА_1 на підставі представленої ОСОБА_2 проектно-кошторисної документації, складеної з дотриманням відповідних Державних будівельних норм, проектів угод з підрядниками на виконання цих робіт з наданням копій ліцензій підрядників, обсягу, якості і вартості будівельних та витратних матеріалів, які плануються до використання при проведенні робіт. 
Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у обраний ним спосіб відмовити. В обґрунтування зазначає, що вжиті судом заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами, позивачем не надано доказів наявності загрози чи унеможливлення виконання судового рішення. Вважає, що суд фактично втручається в її господарську діяльність, При обрані захолдів забезпечення позову не дотримано розумної пропорційності між втручанням у права відповідача та інтересами суспільства.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана ухвала є законною і обгрунтованою, а вжиті судом заходи забезпечення позову не порушують права відповідачки, а тільки зобов`язують останню узгоджувати з ним як із співвласником спірного майна всі ремонті і будівельні роботи. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.
Відповідно до частини 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Як зазначено у пункті 4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України , розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням. 
Задовольняючи вимоги позивача про забезпечення позову, суд першої станції виходив з того, що між сторонами виник спір  щодо рухомого і нерухомого майна, вартість якого ще не визначена, проведення ремонтних, будівельних, демонтажних робіт спірного майна вплине на його стан та, відповідно, його вартість, що суттєво ускладнить чи унеможливить ефективний захист порушених прав позивача.
Проте суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про наявність зазначеного ризику.
Обгрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач як на підставу такого забезпечення посилався на те, що із заяви відповідачки про вжиття заходів зустрічного забезпечення він дізнався про її намір здійснити ремонтні роботи в готельному комплексі.
Проте здійснення відповідачкою як власником готельного комплексу ремонтних робіт не може ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у випадку визнання за позивачем права власності на Ѕ частку цього комплексу.
Звернення відповідачки до суду із заявою про вжиття заходів зустрічного забезпечення не є підставою для обмеження її прав як власника майна вживати заходи до його утримання в належному стані. 
Забороняючи відповідачці здійснювати ремонтні роботи спірного майна без їх узгодження з позивачем, суд першої інстанції фактично втрутився у господарську діяльність відповідачки, не пересвідчився, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову.
Суд не врахував, що раніше ним були вжиті заходи забезпечення позову, накладено арешт на спірне майно, що фактично унеможливлює його перебудову, переобладнання тощо.
Враховуючи викладене,  оскаржуване  судове рішення  не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст.376 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню судом першої інстанції за результатами розгляду справи по суті.
Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд ,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року по цій справі скасувати.
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову у обраний ним спосіб.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 05 серпня 2021 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська