Справа №  161/21196/20 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/863/21  Категорія: 84 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
07 вересня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Здрилюк О. І., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представник відповідача – Самчука О. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про застосування наслідків недійсності правочину та відшкодування шкоди за апеляційною скаргою відповідача Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2021 року,

                                        В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що державним підприємством «СЕТАМ» (далі – ДП «СЕТАМ») на підставі заявки Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України (далі – Луцький РВДВС ГТУЮ МЮУ) 03 жовтня 2017 року було проведено електронні торги з реалізації земельної ділянки площею 0,2000 га, кадастровий номер 0722880700:04:001:5586, за адресою: с. Рованці, Луцький район, Волинська область, номер лоту № 238764.
Позивач зазначала, що вона приймала участь у даних торгах, за результатами яких стала переможцем. При цьому, нею попередньо 02 жовтня 2017 року було сплачено на рахунок ДП «СЕТАМ» 14 555 грн гарантійного внеску, а 14 жовтня 2017 року на рахунок Луцького РВДВС ГТУЮ МЮУ грошові кошти у розмірі 276 545 грн за придбання земельної ділянки.
07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу їй було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а саме земельної ділянки площею 0,2000 га, кадастровий номер 0722880700:04:001:5586, що розташована в с. Рованці Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області та зареєстровано за нею право власності на вказане нерухоме майно в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
23 травня 2018 року спірна земельна ділянка нею була розділена на дві земельні ділянки площами по 0,10 га, з кадастровими номерами 0722880700:04:001:7630 та 0722880700:04:001:7631, які 24 травня 2018 року були відчужені шляхом оформлення договорів дарування її батькові ОСОБА_3 .
Також вказувала, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2019 року задоволено позов ОСОБА_4 та визнано недійсними електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 03 жовтня 2017 року щодо реалізації зазначеної земельної ділянки, витребувано її з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 у власність ОСОБА_4 , вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Оскільки електронні торги щодо реалізації вказаної земельної ділянки рішенням суду були визнані недійсними, що стало наслідком повернення сторін договору у первісний стан шляхом реституції з моменту набрання рішенням суду про визнання електронних торгів недійсними законної сили, враховуючи інфляцію за період з 16 вересня 2019 року по даний час, вважає, що відповідач зобов`язаний повернути їй грошові кошти, сплачені на електронних торгах (276 545 грн) з врахуванням 3% річних від цієї суми (10 728 грн 43 коп.) та індексу інфляції (13 523 грн 05 коп.) у розмірі 304 396 грн 08 коп.
Крім того, внаслідок неправомірних дій працівників Луцького РВДВС ГТУЮ МЮУ, що спричинило втрату нею майна, їй було завдано матеріальні та моральні збитки, які полягають у понесених нею витратах у зв`язку з оформленням права власності на земельну ділянку за результатами електронних торгів у нотаріуса на суму 3 071 грн та сплатою судових витрат по справі №161/8519/18 відповідно до рішення суду від 09 квітня 2019 року у розмірі 528 грн 60 коп. 
Вважає, що порушення її прав внаслідок визнання електронних торгів недійсними, втрата майна, призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що змусило її прикласти додаткових зусиль для організації свого життя. Втрата майна викликала у неї та її близьких родичів, зокрема, її батька, стрес, який призвів до погіршення його стану здоров`я, а тому, на її думку, розмір відшкодування моральної шкоди оцінює в 50 000 грн.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі – Луцький РВДВС ЗМУ МЮ (м.Львів)) на її користь грошові кошти у розмірі 304 396 грн 08 коп., з яких: 276 545 грн – кошти, сплачені за придбання земельної ділянки на електронних торгах, які визнані недійсними; 13 523 грн 05 коп. - сума інфляційних нарахувань; 10 728 грн 43 коп. - 3% річних від неповернутої суми; 3 599 грн 60 коп. - завдані матеріальні збитки, 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також понесені по справі судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з Луцького РВДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 304 936 грн 08 коп., з яких: 276 545 грн – кошти сплачені за придбання земельної ділянки; 13 523 грн 05 коп. – інфляційні нарахування; 10 728 грн 43 коп. – 3% річних від неповернутої суми; 3 599 грн 60 коп. – матеріальні збитки.
Стягнуто з Луцького РВДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) на користь ОСОБА_2 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач Луцький РВДВС ЗМУ МЮ (м.Львів), покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 , не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки суд не врахував того, що Луцький РВДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) не користувався перерахованими позивачем коштами за виграну на електронних торгах земельну ділянку площею 0,2000 га, кадастровий номер 0722880700:04:001:5586, за адресою: с.Рованці, Луцький район, Волинська область, номер лоту № 238764, а тому у нього грошового зобов`язання перед позивачем не було і не могло бути. Крім того, суд не звернув уваги на період нарахування 3 % річних та інфляційних нарахувань, який повинен був становити 318 днів та обраховуватися із часу набрання рішенням суду від 09 квітня 2019 року законної 17 лютого 2020 року по 31 грудня 2020 року. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позов ОСОБА_2 .
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відповідача Луцького РВДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Крім того, просила суд стягнути з відповідача на її користь 6 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Луцького РВДВС ГТУЮ МЮУ перебувало виконавче провадження № 31217324 про конфіскацію всього належного ОСОБА_5 на праві власності майна в дохід держави. Згідно з актом опису й арешту майна від 15 лютого 2013 року державним виконавцем описано і накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,2000 га, кадастровий номер 0722880700:04:001:5586, розташованої в с. Рованці Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області, яка належала на праві власності ОСОБА_5 .
Як слідує з протоколу № 288692 від 03 жовтня 2017 року, ДП «СЕТАМ» 03 жовтня 2017 року на підставі заявки на реалізацію арештованого майна, шляхом проведення електронних торгів ВП № 31217324 від 12 вересня 2017 року, проведено електронні торги з реалізації зазначеної земельної ділянки, за результатами яких переможцем стала позивач по справі ОСОБА_2 . Остання зобов`язана була до 18 жовтня 2017 року перерахувати на рахунок продавця Луцького РВДВС ГТУЮ МЮУ грошові кошти у розмірі 276 545 грн (а.с.11-15).
ОСОБА_2 згідно платіжних доручень № 5556993SB (№11247318704), № 5556995 SB (№ 11247318604) від 14 жовтня 2017 року були перераховані кошти на рахунок Луцького РВДВС ГТУЮ МЮУ у розмірі 276 545 грн за придбання лоту № 238764 відповідно до протоколу № 288692 від 03 жовтня 2017 року (а.с.18-19).
Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 від 07 листопада 2017 року, яке видане приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу за результатами електронних торгів та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 листопада 2017 року № 102844057, за ОСОБА_2 було оформлено право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0722880700:04:001:5586, яка розташована в с. Рованці Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області (а.с.20-22).
ОСОБА_2 сплачено за реєстрацію права власності 3 071 грн.
На підставі заяви позивача ОСОБА_2 було проведено розподіл вказаної земельної ділянки на дві рівні частини, які згідно договорів дарування № ННС 782360 та № ННС 782358 від 24 травня 2018 року були подаровані нею її батьку ОСОБА_3 (а.с.24-32).
Судом також встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2019 року, залишеним в силі постановою Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року та постановою Верховного Суду від 17 лютого 2020 року, електронні торги щодо реалізації земельної ділянки площею 0,2000 га, кадастровий номер 0722880700:04:001:5586, яка розташована в с. Рованці Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області, визнано недійсними у зв`язку з тим, що державний виконавець не встановив кому належить спірна земельна ділянка на праві власності, внаслідок чого на електронних торгах було реалізовано майно, яке не належало боржнику ОСОБА_5 . Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 у власність ОСОБА_4 земельні ділянки площею 0,1000 га кожна, які розташовані в с. Рованці Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області (а.с.34-65).
Згідно з частинами 1 та 3 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у ч. 8 ст. 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено п. 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.
З аналізу ч. 1 ст. 650, ч. 1 ст. 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.
Отже, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.
Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом частин 1 та 2 ст. 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок).
Правило ст. 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми (акцесорне зобов`язання (п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19)).
Оскільки набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів, а покупцем - переможець прилюдних торгів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17), відповідно, у разі визнання прилюдних торгів недійсними, настають наслідки недійсності правочину.
Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року у справі № 552/5052/20.
Отже, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 03 жовтня 2017 року щодо реалізації даної земельної ділянки, визнано недійсними, то позивачу підлягають поверненню грошові кошти, сплачені нею на рахунок Луцького РВДВС ГТУЮ МЮУ у розмірі 276 545 грн.
Колегія суддів також погоджується із висновком суду про стягнення індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 , а також понесених позивачем витрат у зв`язку з оформленням права власності на земельну ділянку за результатами електронних торгів у нотаріуса на суму 3 071 грн та судових витрат по справі №161/8519/18 відповідно до рішення суду від 09 квітня 2019 року на суму 528 грн 60 коп. на підставі ч. 2 ст. 216 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин, які склалися між Луцьким РВДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) та ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 сплачені грошові кошти за придбання майна на електронних торгах, організатором яких було ДП «СЕТАМ», на підставі наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 «Про реалізацію арештованого майна».
Протоколом № 288692 проведення електронних торгів від 03 жовтня 2017 року визначено, що організатором зазначених торгів є ДП «СЕТАМ», продавцем – Луцький РВДВС ГТУЮ у Волинській області.
ДП «СЕТАМ» позивачем сплачений гарантійний внесок у розмірі 14 555 грн.
На виконання вищезазначеного протоколу проведення електронних торгів позивачем сплачено на рахунок Луцького РВДВС ГТУЮ у Волинській області 276 545 грн.
Отже, між сторонами існували грошові зобов`язання, невиконання яких зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, адже після набрання рішення суду про визнання недійсними електронних торгів, тобто з 16 вересня 2019 року, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) сплачені грошові кошти.
Оскільки з набранням законної сили 16 вересня 2019 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2019 року про визнання електронних торгів недійсними, після його перегляду 16 вересня 2019 року апеляційним судом, як це передбачено ч. 2 ст. 273 ЦПК України, у відповідача виник обов`язок повернути грошові кошти, отримані від позивача, у зв`язку з чим суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача за період з 16 вересня 2019 року по 31 грудня 2020 року інфляційні втрати у розмірі 13 523 грн 05 коп. та 10 728 грн 43 коп. – 3% річних від неповернутої суми. 
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що інфляційні втрати та 3% річних слід обраховувати за період з 17 лютого 2020 року по 31 грудня 2020 року, колегією суддів до уваги не приймаються.
Крім того, оскаржуваним рішенням суду з Луцького РВДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) на користь позивача також стягнуто 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Відповідач у поданій апеляційній скарзі просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати, при цьому доводів щодо відшкодування судом моральної шкоди у вказаному розмірі не наводить.
З приводу цього колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 216 ЦК України передбачено, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Згідно із п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З огляду на те, що позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача протягом тривалого періоду часу були не повернуті належні їй грошові кошти, це зумовило прикладання нею додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань, змушуючи її неодноразово звертатись до різних органів з метою їх повернення, тривала участь у судових процесах, за наслідками яких вона через згадані неправомірні дії позбулася власності і не може отримати витрачені кошти, тому суд першої інстанції виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди в 2 000 грн та частково задовольнив цю позовну вимогу.
Отже, встановивши, що електронні торги щодо реалізації земельної ділянки рішенням суду були визнані недійсними, що спричинило повернення сторін договору у первісний стан шляхом реституції з моменту набрання рішенням суду про визнання електронних торгів недійсними законної сили, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача коштів, які були сплачені на електронних торгах з врахуванням 3% річних від цієї суми та індексу інфляції у розмірі 304 396 грн 08 коп., а також моральної шкоди у розмірі 2 000 грн, завданої неправомірними діями відповідача щодо неповернення позивачу належних їй грошових коштів 
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_2 є законним та  обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги відповідача Луцького РВДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) про те, що ухвалене рішення є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються встановленими судом першої інстанції у цій справі обставинами, нормами метеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також висновками Верховного Суду, які викладені у його постанові від 02 червня 2021 року у справі № 552/5052/20.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Позивач ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь 6 500 грн витрат на професійну правничу допомогу за представництво адвокатом її інтересів у Волинському апеляційному суді і на підтвердження понесення таких витрат надала відповідні докази, а саме: договір про надання правової допомоги адвокатом, укладений 06 серпня 2021 року між нею та адвокатом Руденко Г. А.; квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 6 500 грн (підстава договір про надання правової допомоги від 06 серпня 2021 року), а також акт прийняття-передачі наданих послуг від 07 вересня 2021 року. Зі змісту вказаного акту вбачається, що адвокат Руденко Г. А. з 06 серпня 2021 року по 07 вересня 2021 року надала ОСОБА_2 юридичні послуги відповідно до договору про надання правової допомоги від 06 серпня 2021 року, а остання прийняла зазначені послуги. Вартість послуг становить 6 500 грн. При цьому, вказаний акт не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З огляду на наведене, а також зважаючи на складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а саме: складання адвокатом відзиву на апеляційну скаргу відповідача; участь його в одному судовому засіданні в суді апеляційної інстанції; витрачений час на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів доходить висновку, що реально понесені витрати позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі саме 4 000 грн відповідають обсягу виконаних робіт, складності справи, є співмірними з ціною позову, пропорційними до предмета спору, і з врахуванням заперечень відповідача, а тому підлягають стягненню з останнього на користь позивача ОСОБА_2 .
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд                                                 
                                   У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Стягнути з Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_2 4 000 (чотири тисячі) гривень витрат за професійну правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: