Постанова 
Іменем України
 
12 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 571/1411/17
провадження № 61-11738св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                             Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом)
відповідач - Старосільська сільська рада Рокитнівського району Рівненської області,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_6 (позивач за зустрічним позовом),
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2020 року у складі судді Комзюк А. Ф. та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 травня 2020 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В.,                                Хилевича С. В.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Старосільської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, треті особи:                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_6 ,про встановлення факту прийняття спадщини.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_7 , яка постійно проживала та була зареєстрована на АДРЕСА_1 і мала у власності житловий будинок. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок. Мати на день смерті проживала одна, позивач зі своєю дочкою її доглядали. Дочка позивача ОСОБА_8 отримувала допомогу по догляду за пристарілою ОСОБА_7 з 10 травня 1995 року                                     по 29 грудня 1998 року. 
Батько позивача, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину в шестимісячний строк, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.                                З грудня 1998 року по квітень 1999 року опалювала житловий будинок. У березні-квітні 1999 року провела ремонт у будинку: побілила будинок, пофарбувала підлогу, вікна та двері. У квітні 1999 року зайняла земельну ділянку біля будинку, користується сінокосом. 
Все це свідчить про розпорядження спадковим майном і те, що вона фактично вступила в управління і володіння спадковим майном. 
Таким чином, просила встановити факт прийняття спадщини, після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У травні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 зазначив, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , зазначені в позовній заяві, не відповідають дійсності. Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7 . Мати постійно проживала та була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 . Вищевказаний будинок та його будинок знаходиться на одному подвір`ї, він доглядав за матір`ю до її смерті. Після смерті матері він доглядав за будинком, крім того, там проживала його дочка ОСОБА_6 .  Вказаний будинок, після смерті матері, згідно погосподарських книг був переписаний на нього - ОСОБА_5 . Він сплачував комунальні послуги, проводив страхування майна в тому числі і будинку, тобто фактично після смерті матері володіє та користується цим будинком. 
Таким чином, просив встановити факт прийняття спадщини, ОСОБА_5 , а саме спадкового майна: будинку АДРЕСА_1 , які залишились після смерті матері ОСОБА_7 . 
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 січня                       2020 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду                      від 21 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт прийняття спадщини, та що  ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла                       ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старе Село Рокитнівського району Рівненської області.             У задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_5 відмовлено. 
Задовольняючи позов  ОСОБА_1 суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач за первісним позовом, після смерті матері доглядала за будинком, провела у ньому ремонт, обробляла земельну ділянку, а пізніше здала будинок у найм для племінниці ОСОБА_6 , вказані обставини підтверджуються свідками і не оспорюються сторонами.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 суди виходили з того, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували вступ в управління чи володіння спадковим майном (протягом шести місяців з дня відкриття спадщини) позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 до суду не надано.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2020 року до Верховного Суду                          ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 листопада 2019 року у справі № 278/5514/14-ц.
Посилається на те, що рішення судів грунтуються на  показах свідків, будь-які інші докази факту прийняття спадщини ОСОБА_1 відсутні. Також зазначає на розбіжність по-батькові позивача за первісним позовом, зокрема, у різних документах вказані два варіанти « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 », що свідчить про недоведеність того, що ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця.
Підставою касаційного оскарження зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права (касаційна скарга подана на підставі пунктів 1-3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).
Короткий зміст вимог заперечень (відзиву) на касаційну  скаргу
У січні 2021 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив від                                              ОСОБА_1  у якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Зазначає, що оскільки учасниками справи визнаються обставини щодо родинних відносин ОСОБА_1 зі спадкодавцем, тому встановлювати такий факт немає потреби.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00019655139                                 від 26 лютого 2018 року, п`ята дитина ОСОБА_12 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками вказані ОСОБА_5 , 1920 року народження та ОСОБА_7 . 
Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_13 07 червня 1970 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_14 та змінила прізвище на « ОСОБА_15 ». 
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про смерть.
Після смерті  ОСОБА_7 відкрилась спадщина на буд.  АДРЕСА_1 . 
Спадкоємцями першої черги, на момент відкриття спадщини, були її діти                  ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Відповідно до виписки з погосподарської книги Старосільської сільської ради                № 6840 від 04 жовтня 2017 року, згідно погосподарської книги № 10 особовий рахунок № НОМЕР_1 на будинок АДРЕСА_1 рахується за померлою ОСОБА_7 . 
Згідно погосподарської книги с. Старе Село за 1986-1990 роки (особовий рахунок № НОМЕР_2 ), за ОСОБА_7 обліковувалося господарство, житловий будинок                      1944 року побудови та сарай 1982 року побудови, земля - 0,27 га, в господарстві є корова, свиня, птиця.
Згідно погосподарської книги с. Старе Село за 1996-2000 роки (особовий рахунок № НОМЕР_3 ), за ОСОБА_7 обліковувалося господарство, житловий будинок                      1950 року побудови та сарай 1982 року побудови, земля - 0,27 га.
Згідно довідки № 6900 від 06 червня 2017 року Старосільська сільська рада Рокитнівського району Рівненської області зазначає, що ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 . 
Відповідно до заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заперечень щодо оформлення спадкового майна, яке залишилося після смерті їх матері                 ОСОБА_7 , на ім`я сестри ОСОБА_1 не мають.
Згідно довідки Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації від 17 жовтня 2017 року № 02-10/2450 ОСОБА_8 отримувала допомогу по догляду за престарілою ОСОБА_7 з 10 травня                  1995 року по 29 грудня 1998 року.
Відповідно до повідомлення Рокитнівської державної нотаріальної контори                        від 16 листопада 2017 року, заяв про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в нотаріальну контору не надходило, за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі заповітів від імені ОСОБА_7 не знайдено.
ОСОБА_1 після смерті матері доглядала за будинком, провела у ньому ремонт, обробляла земельну ділянку, а пізніше здала будинок у найм племінниці              ОСОБА_6 . Вказані обставини сторони не оспорюють. 
Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 21 березня                  2019 року, у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 залучено до участі у справі його правонаступника, як правонаступника третьої особи по первісному позову та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 . 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
Тому, в указаній справі повинні застосовуватись акти цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме - ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно із статтею 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.    Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Отже, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.
Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України  № 18/5 від 14 червня                    1994 року, в редакції чинній на момент відкриття спадщини, передбачалось, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 Цивільного кодексу).
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.
Право на спадщину спадкоємці не оформили, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок, проте позивач за первісним позовом, після смерті матері доглядала за будинком, провела у ньому ремонт, обробляла земельну ділянку, а пізніше здала будинок у найм для племінниці ОСОБА_6 . 
Установлено, що відповідно до заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заперечень щодо оформлення спадкового майна, яке залишилося після смерті їх матері ОСОБА_7 на ім`я сестри ОСОБА_1 не мають. Поясненнями свідків встановлено, що позивач ОСОБА_1 після смерті матері ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) поховала її, доглядала будинок, опалювала його, вселила в будинок ОСОБА_6 , як квартиронаймача, а навесні посадила біля будинку город. Зазначені обставини у сукупності свідчать про те, що позивач вступила у фактичне управління та володінням спадковим майном.
Отже, як воля так і дії позивача свідчать про те, що вона фактично прийняла спадщину після смерті матері, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме будинком в порядку та строк визначений законом і ця спадщина, відповідно до частини другої статті 548 ЦК УРСР належить їй з моменту відкриття спадщини, тобто з 29 грудня 1998 року.
Відповідно до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Однак, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували вступ в управління чи володіння спадковим майном позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 не надано.
Суд першої інстанції оцінив договори страхування, особовий рахунок та квитанції про сплату електроенергії ОСОБА_5 , та дійшов висновку про те, що оскільки зазначені документи видані за 2007, 2008, 2010, 2011, 2015, 2017 роки, тому не підтверджують фактичного управління та володіння майном у шестимісячний строк після смерті ОСОБА_7 .
Апеляційний суд надав оцінку рішенню виконавчого комітету Старосільської сільської ради від 30 липня 2008 року № 50, яким вирішено оформити право приватної власності на спірний житловий будинок на ім`я ОСОБА_6 та обгрунтовано зазначив, що таке рішення не є належним доказом вступу в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_7 її спадкоємця                  ОСОБА_5 . 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 листопада 2019 року у справі № 278/5514/14-ц.
У зазначеній справі № 278/5514/14-ц відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту прийняття спадщини,  з підстав його недоведеності.
В той же час, у справі, що переглядається, належним чином дослідивши докази, в тому числі, і покази свідків суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про задоволення первісного позову.
У касаційній скарзі заявник вказує на розбіжність по-батькові позивача за первісним позовом, зокрема, у різних документах вказані два варіанти « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 », що свідчить про недоведеність того, що ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця. 
Звертаючись із зустрічним позовом ОСОБА_5 не заперечував, що                  ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця, та у подальшому сумнівів щодо родинних відносин між сторонами не висловлював.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                        № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що судами було неналежним чином оцінено докази у справі.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Щодо клопотань ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів справи документів
У лютому та березні 2021 року  ОСОБА_1  надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду клопотання про приєднання до матеріалів справи документів.
Відповідно до статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо встановлення обставин та оцінки доказів, які не були встановлені та досліджені судом, а отже, не може приймати нові докази.
Ураховуючи наведене, та те, що суд касаційної інстанції нових доказів не досліджує та фактичних обставин не встановлює, клопотання про приєднання до матеріалів справи документів необхідно залишити без розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат                                                                                                                        
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2021 рокузупинено дію рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2020 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
З урахуванням того, що касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія поновлює дію рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2020 року.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2020 року  та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 травня 2020 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області                          від 16 січня 2020 року  
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук