КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/1760/2021                     
справа №753/13246/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року                                                                                                м.Київ
 
            Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.     
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В. 
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Лужецької О.Р.
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
встановив:
 
В травні 2014 року ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" звернулось до суду з позовом, який неоднаразово уточнювався, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 377368,61 грн. заборгованості.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що 06 лютого 1997 року між ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця", правонаступником якого є ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця", та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . 
 
Відповідно до пунктів 4, 5 договору продаж квартири здійснено за 41531 грн., що на момент здійснення операції складає двадцять одну тисячу дев`ятсот тридцять умовних одиниць за курсом Національного Банку України на день укладення даного договору, які покупці зобов`язувалися виплатити продавцю протягом п`ятнадцяти років з моменту укладення договору. 
 
Належним чином відповідачами зобов`язання виконані не були, у зв`язку із чим товариство просить стягнути 377368,61 грн., з яких: 345584,24 грн. - заборгованість за договором, 31784,37 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами.
 
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2018 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року та постанова Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2018 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням, ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.
 
В апеляційній скарзі посилається на невиконання судом вказівок постанови Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року щодо необхідності встановлення всіх обставин правовідносин сторін та їх поведінки.
 
Вважає безпідставним висновок суду про неможливість встановлення дійсного змісту умов договору між сторонами. Вказує, що в сукупності правовідносини сторін свідчать про продаж квартири за ціною, що була визначена в еквіваленті до долара США, та виходячи саме з цієї валюти і мало бути виконане зобов`язання, на що розраховувало товариство укладаючи договір. При цьому відповідачі щомісячно сплачували суму еквівалентну 105 доларів США. 
 
Вказує, що суд безпідставно відхилив як доказ Виписку з протоколу №69 від 29 січня 1997 року.
 
Вказує, що Додаткова угода від 18 лютого 1997 року, яка виконувалась півтора роки, хоч і була визнана недійсною з підстав, що не була нотаріально посвідчена, але засвідчувала обставини дійсних намірів сторін про виконання договору купівлі-продажу з прив`язкою до долара США.
 
В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
 
Відповідачі в судове засідання не з`явились. Судові повістки, направлені за адресою: АДРЕСА_2 ,  повертаються без вручення із поміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", хоча така адреса зазначається у заявах на адресу суду та іншої у відповідності до статті 131 ЦПК України суду не надано.
 
Відповідно до частини 1 статті 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
 
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
 
Європейський суд з прав людини у справі "Каракуця проти України" зазначив, що неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.
 
Європейський суд з прав людини у справі "Гінчо проти Португалії" зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
 
При цьому про розгляд справи повідомлений представник відповідачів - адвокат Павлов І.Г. за адресою електронної пошти, а на офіційному веб-сайті судової влади України  розміщено оголошення про виклик відповідачів. 
 
Судом вжито вичерпних заходів для повідомлення відповідачів, відповідно до частини 1 статті 131 ЦПК України повістка відповідачам уважається врученою, при цьому про розгляд справи повідомлений представник відповідачів, а відтак відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
            
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції установлено, що 06 лютого 1997 року між ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця", правонаступником якого з 06 червня 2012 року є ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сьомої Київської нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстрований в реєстрі за №2326.
 
Відповідно до пунктів 4, 5 договору продаж квартири здійснено за 41531 грн., що на момент здійснення операції складає 21930 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладення даного договору, які покупці зобов`язувалися виплатити продавцю протягом п`ятнадцяти років з моменту укладення даного договору.
 
06 лютого 1997 року між сторонами укладено додаткову угоду про порядок здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 , згідно умов якої встановлено порядок здійснення розрахунків за продану квартиру та визначено розмір щомісячної виплати, виходячи з еквіваленту 105 ум.од. у національній валюті України за курсом Національного банку України на момент виплати. Договором визначено, що залишок вартості квартири складає 17811 ум.од.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2009 року у справі №2-142/1, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2010 року, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди задоволено, визнано недійсною додаткову угоду про порядок здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 , укладеному 06 лютого 1997 року.
 
Ухвалою Верховного Суду України від 13 вересня 2010 року відмовлено Закритому акціонерному товариству "Фармацевтична фірма "Дарниця" у відкритті касаційного провадження на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2009 року та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2010 року.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору щодо порядку розрахунків не дозволяють визначити їх зміст, що є підставою для тлумачення договору проти того, хто його складав. Пункти 4, 5 договору купівлі-продажу передбачають визначення суми, що підлягає сплаті, з урахуванням умовних одиниць за курсом НБУ саме на день укладання договору купівлі-продажу та відповідачами такий розмір повністю сплачений. При цьому договір не містить посилання на визначення вартості квартири в залежності від курсу будь-якої іноземної валюти.
 
З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується.
 
Відповідно до статті 169 ЦК УРСР установлено, що грошові зобов`язання повинні бути виражені і підлягають оплаті в радянській валюті. Вираження і оплата грошових зобов`язань в іноземній валюті допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР.
 
1 січня 2004 року набув чинності Цивільний кодекс України, Прикінцевими та перехідними положеннями якого встановлено, що положення цього Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
 
Оскільки правовідносини сторін виникли в 1997 році та продовжують існувати після набрання чинності ЦК України 01 січня 2004 року, до цих правовідносин застосовуються положення ЦК України.
 
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до статті 637 ЦК України:
1.  Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.
2.  У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.
 
Згідно із статтею 213 ЦК України: 
1.  Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).
2.  На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.
3.  При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.
Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
4.  Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають і стогне значення.
 
Статтею 533 ЦК України установлено: 
 1.   Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
 2.   Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти па день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
3.    Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №753/22010/14-ц зазначила:
Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього кодексу. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначені загальні способи, що мають застосовуватися для тлумачення на трьох його рівнях:
35.1.    Перший рівень тлумачення - за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів (абзац перший частини третьої етапі 213 ЦК України).
35.2.    Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також, з чого вони виходили при його виконанні (абзац перший частини третьої статті 213 ЦК України).
35.3.    Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 213 ЦК України).
 
Правовідносини сторін у цій справі виникли з приводу виконання умов договору купівлі-продажу квартири, зокрема пункту 4.
 
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1, 2 статті 192 ЦК України).
 
За умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу покупна ціна, тобто грошові зобов`язання покупця за цим договором, виражена в національній валюті, проте визначення при цьому грошового еквівалента в умовних одиницях законом не заборонено.
 
Щодо використання поняття "умовні одиниці" апеляційний суд звертає увагу на загально відомий факт. Так, під поняттям "умовні одиниці" в 90 роках XX століття в Україні малось на увазі "долар США". На зазначене також вказує Верховний Суд України в постанові від 18 лютого 2009 року (реєстраційний номер рішення 3179728) та Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 квітня 2021 року у справі №753/9539/19.
 
Окрім того, у зв`язку із подіями гіперінфляції й стагнації економіки, інформація про що є у відкритих джерелах доступу, прийнятним було здійснення розрахунків в умовних одиницях (часто використовувалось скорочення "у.о."), тобто доларах США, що також вказує на те, що при укладенні договору продавець мав на меті отримання суми у гривнях, але з урахуванням встановленого еквіваленту зобов`язання, щоб забезпечити свої майнові інтереси від інфляційних ризиків.
 
Сучасне сьогодення, зокрема ринок нерухомості, також зберігає практику орієнтуватися у ціноутворенні на іноземну валюту, найчастіше - долар США.
 
Визнаючи правильним проведення розрахунку таким чином, що сума, яка підлягає сплаті у відповідній національній валюті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, апеляційний суд виходить із положень статті 213 ЦК України та уважає, що обставини, які мають істотне значення, дають підстави для висновку, що справжня воля особи, яка вчинила правочин, зокрема покупця, направлена на виконання зобов`язання саме в такому порядку.
 
Укладенню 06 лютого 1997 року між ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" (продавець) та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (покупці) Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 передувало спільне засідання Правління та Ради уповноважених представників трудового колективу ЗАТ "Фармацевтична Фірма "Дарниця" 29 січня 1997 року, на якому прийнято рішення (оформлене протоколом №69) про продаж квартир співробітникам фірми, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на сім`ю 4 особи трикімнатної квартири АДРЕСА_1 за ціну 21930 ум.од. з розстрочкою платежу залишку вартості квартири на протязі п`ятнадцяти років 
 
В подальшому між сторонами підписано Додаткову угоду про порядок здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 , укладеному 06 лютого 1997 року, в якій розкрита суть порядку виконання зобов`язання. Так, з пункту 2 убачається, що протягом 15 років покупець виплачує залишок вартості квартири (17811 умовних одиниць) та інші платежі (державне мито 1097 умовних одиниць та вартість довідок при оформленні 37 умовних одиниць). Згідно із пунктом 4 угоди розмір щомісячної виплати встановлюється, виходячи з еквіваленту 105 умовних одиниць, в національній валюті України за курсом Національного Банку України на момент виплати .
 
Додаткова угода визнана недійсною рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2009 року з тих підстав, що така не була посвідчена нотаріально. Проте умови цієї угоди виконувались відповідачем протягом тривалого часу, тобто відповідачем оплата здійснювалась у гривнях, сума коштів на день платежу дозволяла придбати 105 доларів США, що підтверджено матеріалами справи . 
 
Таким чином попередня поведінка покупця, подальші дії, в сукупності з логічним аналізом змісту правочину та його мети, дають можливість дійти беззаперечного висновку про встановлення сторонами розрахунків у відповідній національній валюті, що визначається за офіційним курсом долара США на день платежу. 
 
Відтак належним виконанням умов договору слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеної у договорі в умовних одиницях, перерахованих у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежу.
 
Доказів належного виконання відповідачем зобов`язання не надано, доводів на спростування розрахунку заборгованості апеляційна скарга не містить.
 
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються на фактичних правовідносинах сторін, а відтак рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню частково (з огляду на індивідуальну, а не солідарну відповідальність), оскільки в ході розгляду справи не спростовано наявності у відповідачів невиконаних зобов`язань за договором.
 
У відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню в рівних частинах витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду першої інстанції у сумі 3654 грн., 7308 грн. за подачу касаційної скарги та 5481 грн. за подачу апеляційної скарги, всього 16443 грн. по 8221,50 грн. з кожного.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" задовольнити частково.
 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" 172794,12 грн. заборгованості за договором та 15892,19 грн. 3% річних за користування грошовими коштами.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" 172794,12 грн. заборгованості за договором та 15892,18 грн. 3% річних за користування грошовими коштами.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" 8221,50 грн. у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" 8221,50 грн. у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 26 липня 2021 року. 
 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова