СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р.                                                             Справа № 905/1926/18  

          Колегія суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя  Ільїн О.В. 
при секретарі  Пархоменко О.В.   
за участю:           
позивача - адвокат Лахтарін І.А., свідоцтво від 19.03.2009 року №3924/10; 
1-го відповідача  -  адвокат Гінінгер А.А.,  свідоцтво Серії  ЧЦ №000461 від 27.12.2019 року, довіреність №11/20/16 від 01.01.2021 року; 
2-го відповідача - не з`явився; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного   апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon"   апеляційну скаргу представника   Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"   - адвоката  Гінінгера А.А.    (вх. №2252Д/1-18) 
на ухвалу   господарського суду Донецької     області від 01.07.2021 року у справі №905/1926/18,    постановлену   в приміщенні господарського суду Донецької     області    (суддя  Левшина Г.В.),  повний текст якої   складено 02.07.2021 року
за позовом ОСОБА_1 , м. Київ
до 1-го відповідача Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м.Авдіївка Донецької області
до  2-го відповідача   BARLENKO LTD, Nicosia, Cyprus 
про стягнення збитків у сумі 3931620,00 грн. 

ВСТАНОВИЛА:
Рішенням господарського суду Донецької області від 10.06.2019 року  у справі №905/1926/18, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 року  у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1   до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"  про стягнення збитків у сумі 3      931      620,00 грн. відмовлено;  закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до BARLENKO LTD, Nicosia, Cyprus.
Постановою Верховного Суду від 17.02.2021 року рішення господарського суду Донецької області від 10.06.2019 року  та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 року  у справі №     905/1926/18 скасовано; справу   передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області. 
Суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення  господарського суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, виходив з того, що суд апеляційної інстанції мав вирішити питання щодо призначення судової експертизи, в тому числі і за власної ініціативи, незалежно від того, чи додавалось таке клопотання до апеляційної скарги; у   порушення вимог п.п.     в) п.     2 ч.     1 ст.     282 ГПК України у постанові суду апеляційної інстанції взагалі відсутні мотиви відхилення відповідного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі; питання щодо справедливої (ринкової) ціни акцій, які були примусово відчужені, є ключовим у цій справі, а тому,   суди  попередніх інстанцій необґрунтовано відмовили у клопотанні про призначення судової експертизи.
Ухвалою  господарського суду Донецької    області від 01.07.2021 року у справі №905/1926/18 призначено  у справі №905/1926/18 судову економічну експертизу, проведення якої доручено  Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; на  вирішення експертизи поставлено   таке питання: Визначити ринкову (справедливу) ціну однієї простої іменної акції Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (у складі пакетів загальною вартістю 4,99928% від статутного фонду та у складі пакетів загальною вартістю 100% від статутного фонду) станом на 26.04.2018 року; Мета оцінки: визначення ринкової вартості акцій Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" з метою реалізації власником домінуючого контрольного пакета акцій товариства права на придбання акцій у всіх власників акцій товариства на підставі п.2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 23.03.2017 року №1983-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах"; відповідно до ст.4 Закону України "Про судову експертизу" попереджено  експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384 та 385 КК  України; ухвалу та матеріали справи   надіслано Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз; витрати   по проведенню судово-економічної експертизи покладено  на ОСОБА_1 ; зобов`язано    ОСОБА_1 , Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод", та BARLENKO LTD при проведенні експертизи не перешкоджати експертам в проведенні судової експертизи; на першу вимогу експертів для проведення перевірки в повному обсязі надавати всі витребуванні документи та вчиняти необхідні дії; зобов`язано   експертів, які будуть проводити експертизу, направити висновки за результатами проведення даної судової експертизи до господарського суду Донецької області протягом 5 днів з моменту закінчення проведення судової експертизи; зупинено  провадження у   справі до отримання висновку судової економічної експертизи.
Представник   Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"   - адвокат  Гінінгер  А.А.      з ухвалою господарського    суду першої інстанції не погодився     та звернувся    до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу  господарського суду Донецької  області від 01.07.2021 року у справі  та направити справу для розгляду до господарського суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
В обґрунтування    апеляційної скарги  апелянт  вказує  на таке.
Господарський суд першої інстанції,  при вирішення питання про призначення експертизи не дослідив  наявність передбаченої ст. 99 ГПК України сукупності підстав для призначення експертизи.
В матеріалах   справи наявний протокол №211 від 04.05.2018 року, зі змісту якого слідує, що Наглядова рада ПрАТ  "Авдіївський коксохімічний завод" затвердила ринкову вартість акції товариства  у пакеті 4,99928% у розмірі 13,13 грн. 
Предметом доказування у справі є відповідність визначеної Наглядовою радою вартості  акцій товариства її дійсній (ринковій) вартості.
В оскаржуваній ухвалі  суд запропонував визначити ринкову вартість  у складі пакетів 4,99928% та 100% акцій.
Акції в пакеті 4,99928% та акції в пакеті 100%  надають їх власникам різний обсяг повноважень з контролю та управлінням акціонерним товариством, що свідчить про різний обсяг контролю, який надають такі пакети, акції у пакеті 4,99928% та акції в пакеті 100% є різними об`єктами оцінки.
Господарський суд першої інстанції, в частині призначення експертизи ринкової вартості однієї акції в 100% пакеті акцій, порушив вимоги ч. 2 ст. 98 ГПК України, призначив експертизу для дослідження обставин, що не входять в предмет доказування.
Місцевий господарський суд на вирішення експертизи поставив питання ринкової вартості акцій  ПрАТ  "Авдіївський коксохімічний завод" у пакеті 4,99928% та в пакеті 100% акцій, втім таке питання не було зазначено в клопотаннях учасників справи про призначення експертизи, а в ухвалі суду відсутні обґрунтування відхилення питань позивача та ПрАТ  "Авдіївський коксохімічний завод";  зазначив неправильну мету оцінки ринкової вартості акцій Товариства  на підставі нормативно - правового акту, який не застосовується до процедури продажу  акцій товариства.
Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №910/4055/18, від 16.04.2019 року у справі №925/2301/14 та у постанові Верховного Суду України  від 20.01.2009 року у справі №24/489. 
Господарський суд першої інстанції не зазначив підстав для задоволення чи відхилення питань учасників справи щодо   призначення у справі експертизи. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року  до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами  Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року  № 239, від 22.04.2020 року №291,  від 11.05.2020 року  №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500,  від   22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236, від  17.02.2021 року №104, від 21.04.2021 року №405, від 16.06.2021 року №611     до   постанови  від 11.03.2020 року  № 211 внесено зміни, якими  дію карантину продовжено до 30.08.2021 року.
Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом   №9рс-186/20 від 16.03.2020 року  до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.
Для  запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року  за № 04-а встановлено особливий режим роботи   суду в умовах карантину; наказами   голови суду від 26.03.2020 року  № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а,  від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а, від 23.06.2021 року №10-а  на період дії карантину   суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2021 року, суддею - доповідачем для розгляду   справи визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Ільїн О.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 року  апеляційну скаргу представника   Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"   - адвоката  Гінінгера А.А.       на ухвалу   господарського суду Донецької         області від 01.07.2021 року у справі     залишено  без руху; останнього зобов`язано      усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
27.07.2021 року на адресу  суду від апелянта надійшло клопотання (вх.№8598) про долучення до матеріалів справи доказів сплати судового збору, яке, разом з додатком, долучено до матеріалів справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 року відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою   представника   Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"   - адвоката  Гінінгера А.А.      на   ухвалу      господарського суду Донецької     області від 01.07.2021 року  у справі; позивачу та 2-му відповідачу           встановлено  строк до 25.08.2021 року на протязі якого вони   мають    право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено  справу №905/1926/18     до розгляду на  "30" серпня 2021 року  о 12:30   год; явка сторін в судове засідання  обов`язковою не визнавалась;  роз`яснено учасникам справи, що вони мають  право  брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".
19.08.2021 року на адресу суду   від  представника ОСОБА_1 -   адвоката Лахтаріна І.А.  надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх.№3581, вх.№9613), в якій останній   просить  забезпечити участь представника    в судовому засіданні, призначеному на 30.08.2021 року  о  12:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", яку  долучено до матеріалів справи. 
Листом Східного апеляційного господарського суду від 20.08.2021 року №13-49/017187  повідомлено Димарчука Максима Павловича  про те, що згідно з затвердженим графіком відпусток на 2021 рік, суддя-доповідач         Терещенко О.І. перебуває у відпустці по     20.08.2021 року включно та   керуючись п. 5.4. Рішення зборів суддів №3 від 15.02.2019 року, вказана  заява буде передана судді-доповідачу після виходу її з відпустки.
Згідно Витягів з наказів  Східного апеляційного господарського суду №67-в від 06.08.2021 року, №68-в від 09.08.2021 року,№75-в від 25.08.2021 року, суддя Терещенко О.І.  перебуває у відпустці з  19.08.2021 року по 20.08.2021 року включно;  з 26.08.2021 по 28.08.2021 року включно; суддю Терещенко О.І.  відкликано з щорічної відпустки, у  зв`язку з службовою необхідністю на 26.08.2021 року. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 року  у справі задоволено  заяву   представника ОСОБА_1 -   адвоката Лахтаріна І.А. про його   участь в судовому засіданні, призначеному на 30.08.2021 року  о 12:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву; судове засідання у справі    призначене на  30.08.2021 року  о  12:30 год. ухвалено  провести за участі представника ОСОБА_1 -   адвоката Лахтаріна І.А..    в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника.
25.08.2021 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9798), в якому останній просить  в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що постановою Верховного Суду від 17.02.2021 року рішення господарського суду Донецької області від 10.06.2019 року  та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 року  у справі   скасовано,  справу   передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області; суд касаційної інстанції вказав на те, що суди попередніх інстанції необґрунтовано відхилили клопотання позивача про призначення судової експертизи.  Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 року у справі №923/415/17, від 18.07.2018 року у справі №902/790/16, від 23.04.2018 року у справі №922/2751/17 та від 05.03.2018 року у справі №911/3014/16. 
У судовому засіданні 30.08.2021 року представник 1-го відповідача підтримав доводи, викладені в  апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні 30.08.2021 року проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Представник 2-го відповідача в судове засідання 30.08.2021 року не з`явився, хоча  належним чином повідомлявся    про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали  суду від 02.08.2021 року про відправлення її  копії  сторонам  і є доказом належного повідомлення учасників спору про  дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11  Інструкції з діловодства в господарських судах України.
До  суду повернулось поштове  відправлення - копія  ухвали Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 року, яка   була   надіслана  на належну адресу,  вказану 2-м  відповідачем,   з довідкою   працівників ПАТ Укрпошта - "адресат відсутній за вказаною адресою".
Згідно з ч. 3   ст. 120 ГПК України,    виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до ч. 7    ст. 120 ГПК України   учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Пунктом  4 ч. 6   ст. 242 ГПК України    встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові   Верховного Суду від 16.05.2018  року у справі № 910/15442/17.
За змістом п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених   постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року  №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.
Разом з тим,  на офіційну електронну адресу   2-го відповідача було надіслано копію ухвали суду від 02.08.2021  року, про що  свідчить штамп печатки на зворотному аркуші ухвали суду від 02.08.2021  року - вих. №1823 від 19.08.2021 року. 
Також, відповідно до ч. 2   ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень"   усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1   ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвалу суду   від  02.08.2021 року  було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена  за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
Відповідно до    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої     Законом України від 17.07.1997 року  №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини  від 08.11.2005  року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини  від 27.04.2000 року  у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини  від 30.11.2006 року  у справі "Красношапка проти України").
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених             ст.  42 ГПК  України та    беручи до уваги відсутність клопотань  від учасників справи    щодо відкладення розгляду апеляційної скарги  у зв`язку з карантинними заходами,      колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення  представників апелянта та позивача, перевіривши повноту встановлення господарським  судом першої інстанції  неоспорених обставин справи,  колегія суддів встановила наступне.
Рішенням господарського суду Донецької області від 10.06.2019 року у   справі №905/1926/18 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" про стягнення збитків у сумі 3931620,00 грн. відмовлено; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до BARLENKO LTD закрито.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 року  у  справі №905/1926/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Донецької області від 10.06.2019 року у справі №905/1926/18 залишено без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 10.06.2019  року  у справі №905/1926/18 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду  від 17.02.2021 року у  справі №905/1926/18   рішення господарського суду Донецької області від 10.06.2019 року  та постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 року   у справі №905/1926/18 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області.
У підготовчому засіданні  31.05.2021 року господарського суду Донецької області,   позивач усно прокоментував, що є необхідність проведення експертизи, клопотання про проведення експертизи міститься в матеріалах справи та було подане під час первісного розгляду справи.
В обґрунтування необхідності проведення експертного дослідження позивач посилався на невідповідність в повній мірі вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна Звіту про оцінку однієї акції у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду з метою реалізації права обов`язкового продажу простих акцій акціонерами на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій) ПрАТ "Авдіївській коксохімічний завод", про що зазначено у листі Фонду державного майна України №10-58-26554 від 27.12.2018 року, а також у листі Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №23/06/733 від 11.01.2019 року.     
Предметом  спору у справі  є стягнення з  1-го відповідача  збитків у розмірі 3931620,00 грн., спричинених пред`явленням публічної вимоги про придбання акцій, що належать позивачу, за заниженою ціною у розмірі 15,00 грн., яка була визначена внаслідок порушення наглядовою радою ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" вимог ст.ст.8, 65, 65-2 Закону "Про акціонерні товариства" при затвердженні ціни викупу акцій у протоколі від 04.05.2018 року №211; вказані  дії призвели до заподіяння збитків позивачеві - примусовий викуп акцій по ціні, що в декілька разів нижча за справедливу ринкову вартість. Ринкову вартість однієї акції (127,33 грн.) позивач визначив виходячи із розміру суми дивідендів на одну акцію за 2017 рік (11,79 грн.) та середньозваженої процентної ставки в національній валюті за новими депозитами домогосподарств у квітні 2018 року  (10,8%). Розмір збитків позивач визначив як різницю між ринковою вартістю пакету акцій, належних позивачу (4456620,00 грн.), та сумою, фактично отриманою позивачем від покупця (525000,00 грн.).
Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.04.2021 року  відмовлено у задоволенні клопотань позивача про призначення судової економічної експертизи.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду  у постанові від 17.02.2021 року,  направляючи справу №905/1926/18 на новий розгляд у п.5.53 зазначив, що питання щодо справедливої (ринкової) ціни акцій, які були примусово відсуджені, є ключовим у цій справі, суди попередніх інстанцій необґрунтовано відмовили у клопотанні про призначення судової експертизи; при  розрахунку справедливої (ринкової) вартості акцій при сквіз-ауті має бути застосований майновий метод оцінки (як єдиний або поряд з іншими), що випливає з ч.6 ст.9 Закону "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", національних стандартів оцінки майна (Національний стандарт №1 та Національний стандарт №3 "Оцінка цілісних майнових комплексів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 року  №1655). При застосовуванні майнового підходу справедлива (ринкова) ціна однієї простої акції Товариства має визначатися у складі пакету загальною кількістю 100% від статутного фонду (капіталу) за формулою: "ринкова вартість чистих активів товариства поділена на загальну кількість простих акцій товариства" (п.5.42 постанови); під час нового розгляду справи суду необхідно встановити справедливу (ринкову) вартість однієї простої акції Товариства станом на 26.04.2018 року , в тому числі з урахуванням підходу, визначеного у п.5.42 постанови, для чого призначити судову експертизу.
25.06.2021 року до господарського суду Донецької  області  позивачем надано клопотання про призначення комплексної експертизи майна 1-го відповідача, в складі якої провести оціночно-будівельну, оціночно-земельну, товарознавчу, економічну судову експертизу, проведення якої доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України із запропонованими питаннями.
01.07.2021 року  до   господарського суду Донецької  області   від  1-го відповідача  надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи у справі, зокрема, щодо визначення ринкової вартості акції, експертною установою  запропоновано Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України.
01.07.2021 року господарським судом Донецької області постановлено оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали    господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна   скарга не підлягає  до  задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях  Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі  Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
За приписами п.1 ч.1     ст.99 ГПК  України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.      При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).
У відповідності до ст. ст.  77, 78, 79 ГПК  України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За  змістом системного аналізу приписів статей 86, 236, 277 ГПК  України, з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на місцевий господарський суд покладено обов`язок всебічно та повно з`ясувати і дослідити обставини справи, що мають значення для її вирішення по суті.
Отже, суд, розглядаючи справу, має вживати заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов`язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності, проте суд наділяється в тому числі організаційно-розпорядчими повноваженнями, необхідними для здійснення ним функцій органу правосуддя та прийняття законних і обґрунтованих судових актів.
Так, згідно ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) від 01.06.2006 року, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. При цьому, в силу приписів статті 99 ГПК  України господарський суд самостійно визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 23.04.2018 року у справі №922/2751/17, де, зокрема, вказано на таке.
"Виходячи з повноважень наданих суду згідно із   статтею 43 ГПК України   та принципу диспозитивності дослідження доказів, Суд вважає, що місцевий господарський суд наділений виключною компетенцією щодо оцінки доказів при розгляді справи по суті як суд першої інстанції. Така оцінка повинна грунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному розгляді доказів у судовому процесі, з врахуванням сукупності всіх обставин. Отже, якщо суд доходить висновку, що для того, щоб надати оцінку певним обставинам справи і для цього йому не вистачає певних знань, суд вправі призначити судову експертизу, поставивши перед експертом конкретні запитання, незалежно від волевиявлення сторін. Апеляційний суд не вправі втручатися у виключну компетенцію суду першої інстанції та надавати йому якісь вказівки щодо збирання чи оцінки доказів, оскільки він наділений власною компетенцією на предмет оцінки (переоцінки) обставин справи (доказів) і, реалізуючи свою власну компетенцію, він може виправити помилки суду першої інстанції."
Згідно ч.1 ст.65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" особа (особи, що діють спільно), яка внаслідок придбання акцій товариства з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афілійованим особам, стала (прямо або опосередковано) власником домінуючого контрольного пакета акцій, протягом наступного робочого дня з дня набуття нею права власності на такий пакет акцій зобов`язана подати до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку і до товариства повідомлення про набуття права власності на домінуючий контрольний пакет акцій (далі - повідомлення).
Відповідно до ч.4 ст. 65-2      Закону України "Про      акціонерні товариства"     протягом 90 днів з дня подання повідомлення відповідно до частини другої цієї статті та за умови виконання нею дій, передбачених статтею 65 або 65-1     цього     Закону, особа, яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій, або будь-яка її афілійована особа, або уповноважена особа має право надіслати до товариства публічну безвідкличну вимогу про придбання акцій в усіх власників акцій товариства. У разі подання до товариства публічної безвідкличної вимоги всі акціонери акціонерного товариства, крім осіб, що діють спільно із такою особою, та її афілійованих осіб, та саме товариство зобов`язані у безумовному порядку продати належні їм акції цього товариства заявнику вимоги.
Відповідно до ч.  9  ст.   65-2     Закону України "Про      акціонерні товариства"      заявник вимоги сплачує ціну акцій акціонерам шляхом перерахування грошових сум банківській установі, в якій заявником вимоги відкрито рахунок умовного зберігання (ескроу), бенефіціарами якого є акціонери, у яких придбаваються акції.
Вказаними  нормами Закону України "Про     акціонерні товариства"     передбачено примусове відчуження міноритарними акціонерами належних їм акцій на вимогу власників домінуючого контрольного пакета акцій.                
Запровадження державою   законодавчого регулювання зумовлено наявністю інтересів суспільства у сталому функціонуванні та розвитку акціонерних товариств, що забезпечує робочі місяця та сплату податків у державі, зростанні інвестиційної привабливості акціонерних товариств, зменшенні корпоративних конфліктів, рейдерства тощо. Вказане  вимагає належного рівня корпоративного управління та мінімізації пов`язаних із цим витрат, необхідних, зокрема, для підтримання інфраструктури, пов`язаної зі скликанням загальних зборів акціонерного товариства або з реалізацією акціонерами своїх інших прав та повноважень.
Отже, у разі оскарження міноритарними акціонерами процедури примусового відчуження належних їм акцій суд має встановити, зокрема, чи є запропонована міноритарним акціонерам вартість викупу акцій справедливою, та відповідно, чи дотриманий критерій пропорційності втручання у права позивачів.
Таким чином, враховуючи обставини справи та вказівки, викладені у постанові  Верхового Суду  від 17.02.2021 року  у даній справі, за висновками суду,   на теперішній час існує потреба у вирішенні питання, чи є запропонована міноритарним акціонерам вартість викупу акцій справедливою (ринковою) та, відповідно, чи дотриманий критерій пропорційності втручання у права позивача.
За змістом  ч.4     ст.99 ГПК  України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. 
Згідно ч.1 ст.100 ГПК  України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Згідно із ст.98 ГПК  України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
Так,  предметом позовних вимог у   справі є стягнення збитків з 1-го  відповідача  на користь позивача, вказані збитки, на думку  позивача, виникли в нього внаслідок примусового викупу акцій за заниженою ціною у розмірі 15,00 грн., яка була визначена наглядовою радою ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод". 
Тобто, саме позивач, звертаючись до господарського суду першої інстанції  з  позовом посилається на вищу ціну акцій, ніж була запропонована при викупі, 1-й відповідач  заперечує вказані обставини.
Отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що  експертне дослідження, ініціатором проведення якого є саме позивач,  має підтвердити або спростувати доводи останнього та  призначив у справі судову  економічну  експертизу.  
А тому аргументи апелянта на те,   що господарський суд першої інстанції,  при вирішення питання про призначення експертизи не дослідив  наявність передбаченої ст. 99 ГПК України сукупності підстав для призначення експертизи, не приймаються, оскільки  для визначення чи є запропонована міноритарним акціонерам вартість викупу акцій справедливою, та відповідно, чи дотриманий критерій пропорційності втручання у права позивачів, необхідні спеціальні знання.
Посилання апелянта на правові висновки, викладені у   постановах  Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №910/4055/18, від 16.04.2019 року у справі №925/2301/14, де, зокрема, вказано на те, що належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, питання про належність доказів остаточно вирішується судом та   у постанові Верховного Суду України   від 20.01.2009 року у справі №24/489, де, зокрема, вказано на те, що затвердження господарським судом мирової угоди сторін з одночасним припиненням  провадження  у  справі  є  одноактною   (нерозривною) процесуальною дією  і  не  може  розцінюватися  як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди  і  щодо  припинення провадження у справі, не приймаються, з огляду на таке.
Так, предметом  позову у справі №910/4055/18 є   звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею та повернення її позивачу, привівши у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівель та споруд; предметом позову у справі №925/2301/14 є стягнення   суми  заборгованості за виконані роботи із врахуванням індексу інфляції, 20% річних та       пені на підставі договору на виконання робіт; предметом позову у справі №24/489 є спонукання   до   виконання   зобов`язання   за   мировою  угодою,  затвердженою ухвалою   господарського   суду    м.    Києва.
Колегія суддів   враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі №913/567/19 (913/403/20), де, між іншим, вказано на таке.
          "Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 27.03.2020 року  у справі № 910/4450/19 зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).       Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п.  32 постанови від 27.03.2018  року №910/17999/16; п.  38 постанови від 25.04.2018 року  № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018  року № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 року  у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року  у справі № 923/682/16.       При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Суд звертається до правової позиції, щодо послідовно та неодноразово викладалась Великою Палатою Верховного Суду в питанні визначення подібності правовідносин у судових рішеннях: п.  60 постанови від 23.06.2020 року у справі №   696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19), п.  6.30 постанови від 19.05.2020 року  у справі № 910/719/19, постанова від 16.01.2019 року  у справі №           757/31606/15-ц, постанова від 12.12.2018 року  у справі № 2-3007/11, пункт 5.5 від 19.06.2018 року  у справі №922/2383/16; п. 8.2 постанови від 16.05.2018 року  у справі № 910/5394/15-г."
За таких обставин, правовідносини у справах, на які посилається апелянт, не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, оскільки предмети та підстави позовів у цих справах відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, а також їх правове регулювання є різними та при розгляді вказаних справ питання щодо призначення  судових експертиз не ставилося,  що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах.
Згідно п.  2 ч. 1  статті 228 ГПК  України, господарський суд має право зупинити провадження у справі за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи у випадку призначення господарським судом судової експертизи. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється на час проведення експертизи.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з опонентом. Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення Суду у справі Мала проти України, no.4436/07, від 03.07.2014).
Визнаючи, чи було провадження у справі загалом справедливим, також має враховуватись, чи було дотримано прав на захист. Слід, зокрема, розглянути, чи заявникові була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання. Будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності, питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (див. рішення Суду у справі Яременко проти України, no.32092/02, від 12.06.2008 року).  
А тому,  колегія суддів зазначає, що господарський суд першої інстанції,    оцінивши складність справи та важливість результатів її  розгляду для сторін, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ГПК України та  забезпечуючи рівність їх  прав на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору, дійшов обґрунтованого  висновку про призначення у справі    судової  економічної  експертизи та зупинення провадження у справі.
Отже,   висновок місцевого господарського суду  про  призначення   у справі судової  економічної  експертизи  та зупинення провадження у справі відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Разом з тим, позивач у клопотанні про призначення експертизи,  пропонував доручити проведення експертизи Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. В судовому засіданні господарського суду Донецької області 01.07.2021 року,  позивачем, також, повідомлено суд про можливість проведення експертного дослідження даною установою, а також про необхідність покладення попередніх витрат на проведення експертного дослідження на  1-го відповідача.  
При вирішенні питання щодо призначення у справі судової економічної експертизи, господарський суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі  зазначив на те, що  25.06.2021 року  позивачем суду надано нове клопотання про призначення комплексної експертизи майна 1-го відповідача, в складі якої провести оціночно-будівельну, оціночно-земельну, товарознавчу, економічну судову експертизу, проведення якої доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України із запропонованими питаннями;  01.07.2021 року  до суду від 1-го відповідача  надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи у справі, зокрема, щодо визначення ринкової вартості акції; експертною установою 1-м відповідачем  запропоновано Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України; позивач у останньому своєму клопотанні пропонував доручити проведення експертизи Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; в   судовому засіданні 01.07.2021 року позивачем також повідомлено суд про можливість проведення експертного дослідження даною установою, а також про необхідність покладення попередніх витрат на проведення експертного дослідження на 1-го відповідача; за   висновками суду, експертне дослідження, ініціатором проведення якого є саме позивач, й має підтвердити або спростувати доводи останнього, внаслідок чого суд вважає за необхідне доручити проведення експертизи у даній справі Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, а витрати, пов`язані з проведенням дослідження, покласти попередньо на позивача.
Колегія суддів зазначає таке.
За змістом ч. 5 ст. 99 ГПК України, учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
Відповідно до ст.13 ГПК  України     судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно Переліку регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України (додаток № 1 до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень", затвердженого  наказом Міністерства юстиції України № 53/5),  до зони обслуговування Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, відносяться регіони  Волинської, Закарпатської, Львівської  та Рівненської областей; до зони обслуговування  Національного  наукового  центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» відносяться регіони Сумської, Полтавської, Харківської, Донецької, Луганської  областей та м. Севастополь.
Отже, господарським судом першої інстанції, в порушення ч. 2 ст. 277 ГПК України,  не обґрунтовано   наявність правових  підстав для проведення судової  економічної  експертизи у  справі  №905/1926/18 саме Львівським  науково-дослідним  інститутом  судових експертиз.
Таким чином, враховуючи  вимоги положення Переліку регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України (додаток № 1 до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень", затверджене  наказом Міністерства юстиції України № 53/5), проведення судової  економічної  експертизи у  справі  №905/1926/18 слід доручити Національному   науковому   центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса".
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини  від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини  у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.  6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.  6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, втім в частині визначення експертної установи оскаржувану ухвалу господарського суду першої інстанції слід змінити та  проведення судової  економічної  експертизи у  справі  №905/1926/18 доручити Національному   науковому   центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса".
          Керуючись ст. ст.  255, 269, 270,   п. 2  ч. 1  ст. 275,  ч. 2 ст.  277,     ст. 282  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  представника   Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"   - адвоката  Гінінгера А.А.     задовольнити частково.
Ухвалу        господарського суду Донецької           області від 01.07.2021 року  у справі №905/1926/18  в частині визначення експертної установи  змінити. 
Проведення судової  економічної  експертизи у  справі  №905/1926/18 доручити Національному   науковому   центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса".
Матеріали справи №905/1926/18 надіслати до Національного    наукового    центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса".
В решті ухвалу        господарського суду Донецької           області від 01.07.2021 року  у справі №905/1926/18    залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено    30.08.2021 року.

Головуюча  суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           О.В. Ільїн