Номер провадження: 22-ц/813/1651/21 
Номер справи місцевого суду: 520/5468/15-ц
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д.,
Дришлюка А.І., 

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: представника приватного виконавця виконавчого округу
Одеської області Колечка Д.М. – ОСОБА_1 ,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус», про визнання неправовірних дій у зведеному виконавчому провадженні, -

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. у зведеному виконавчому провадженні №62118099, та просила суд визнати незаконними дії приватного виконавця з оцінкою нерухомого майна, а саме двох земельних ділянок кадастровий номер 5120885100:01:002:0091 та 5120885100:01:002:0092, що знаходяться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Миколаївська сільська рада; визначити неправомірними результати визначення вартості майна боржника; зобов`язати приватного виконавця провести повторне визначення вартості майна боржника відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про оцінку земель»; визнати дії приватного виконавця по передачі майна боржника на реалізацію неправомірними; зобов`язати приватного виконавця зупинити реалізацію майна боржника до визначення вартості майна боржника відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про оцінку земель».
В обґрунтування скарги зазначено, що приватним виконавцем були подані заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна боржника ОСОБА_3 , у яких була вказана стартова ціна, встановлена на підставі звітів суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «РОСЛА» про експертну грошову оцінку земельних ділянок площею 8,1671 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5120885100:01:002:0091 та площею 6,5998 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 5120885100:01:002:0092.
Також зазначено, що вищевказані звіти проведені з явним порушенням вимог закону, із застосуванням скасованих методик проведення оцінки, з порушенням віднесення земельних ділянок до їх категорії, чим прямо порушені права боржника, оскільки ціна обох земельних ділянок значно занижена від їх реальної вартості.
Скаржник вважає, що суб`єктом оціночної діяльності невірно підібрано об`єкти для порівняння, враховуючи територіальне розташування об`єктів оцінки та їх категорію. На підтвердження доводів скарги, разом із скаргою до суду надано звіти суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ПРО-ОЦІНКА» щодо експертно грошової оцінки земельних ділянок, виконані на замовлення ОСОБА_3 ..
Крім того, у скарзі зазначено, що у заявках на реалізацію арештованого нерухомого майна приватним виконавцем були вказані завідомо недостовірні данні, а саме те, що земельні ділянки не зареєстровані за боржником у встановленому законом порядку, що не відповідає дійсності.
У відзиві на скаргу, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. зазначив, що порушення методики проведення оцінки майна не свідчить про недотримання приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», та не підтверджують неправомірність його дій, які полягали у врахуванні висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності, якого призначено відповідною постановою. Також зазначено, що наявність незначних недоліків у звіті про оцінку майна, що не вплинули на достовірність оцінки, не можуть бути підставною для визнання неправомірними результатів визначення вартості майна. Крім того, у разі незгоди із результатами оцінки майна скаржниця мала право звернутися із клопотанням про призначення рецензування звіту про оцінку майна, чого ОСОБА_3 зроблено не було. Також вказано, що не може враховуватись судом звіт про оцінку майна, проведений не в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». У зв`язку із викладеним просив відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 в повному обсязі.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. у зведеному виконавчому провадженні №62118099 відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Пугач Р.І. в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 та представник ТОВ «Шор Хаус» не з`явились, про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про отримання ними судових повісток.
Крім того, 15 червня 2021 року від представника ОСОБА_3 – ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Окрім того, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. ст. 2, 5 ЦПК України).
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).
Зазначені конституційні положення відображено також в статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.
Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».
За статями 1-2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Вимогами статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.
У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.
У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.
Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.
Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку.
У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014р. надано роз`яснення, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12.07.2001р. «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
При цьому суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.
Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.
Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.
Судом першої інстанції встановлено, що 18 травня 2020 року приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №62118076, №62118028 з примусового виконання вищезазначених виконавчих документів, які були надіслані ОСОБА_3 рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення 18.05.2020р..
Того ж дня, у відповідності до статей 18, 26-28, 42, 48, 52, 56 Закону, статті 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність», статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктів 10.1., 10.3., Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, пунктів 1.2., 6.1., 6.2.-6.3., 6.10.-6.12. Положення про виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, пунктів 4.1.9., 4.1.10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, за заявою представника стягувача, та з метою забезпечення своєчасного та повного виконання виконавчого документа, приватним виконавцем була винесена постанова про арешт майна та коштів боржника, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , у межах суми звернення стягнення за виконавчим документом, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів – 140 321,17 доларів США, та 271 124,27 гривень, а також накладено арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів на суму 140 321,17 доларів США, та 271 124,27 гривень, з урахуванням суми стягнення за виконавчим документом, стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, що знаходяться на всіх рахунках боржника ОСОБА_3 , в тому числі, але не тільки, які розміщенні в: ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614; ПАТ «МТБ БАНК», МФО 328168; ПАТ «МЕГАБАНК», МФО 351629; ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012; ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», МФО 305749; ПАТ «БТА БАНК», МФО 321723; ПАТ «ВТБ БАНК», МФО 321767; ПАТ «Ідея Банк», МФО 336310; ПАT «ІНГ Банк Україна», МФО 300539; ПАТ «А-БАНК», МФО 307770; ПАТ «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346; ПАТ «БАНК ВОСТОК», МФО 307123; АБ «Південний», МФО 328209; АТ «Місто Банк», МФО 328760; АТ «ОТП БАНК», МФО 300528; АТ «Ощадбанк», МФО 300465; АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», МФО 300658; АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335; АТ «Укрексімбанк», МФО 322313; АТ «УкрСиббанк», МФО 351005; ПАТ «ПУМБ», МФО 334851; ПАТ «СБЕРБАНК», МФО 320627; ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», МФО 322001; ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», МФО 380838; ПАТ «УКРСОЦБАНК», МФО 300023; ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»", МФО 305299; ПАТ «КРЕДОБАНК», МФО 325365; ПАТ «ТАСКОМБАНК», МФО 339500; ПАТ «МетаБанк», МФО 313582; ПАТ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», МФО 300647; ПАТ «МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», МФО 380582; ПАТ «ПроКредит Банк», МФО 320984; ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478; ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, АТ «АКБ «КОНКОРД», МФО 307350, АТ «МОНОБАНК», МФО 322001, АТ «КБ «ГЛОБУС», МФО 380526, АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», МФО 313849, а також на тих рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про накладення арешту в будь-якій банківській установі, що здійснює діяльність на території України, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Копії зазначеної постанови були надіслані на виконання до банків та інших фінансових установ, в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та сторонам виконавчого провадження 18.05.2020р. №1238. Відомості про накладення арешту на майно боржника було внесено до відповідних державних реєстрів. Вищевказана постанова боржником не оскаржувалась.
На адресу боржника 26.05.2020р. надсилались вимоги приватного виконавця, якими боржника було зобов`язано з`явитись особисто або направити уповноваженого представника з довіреністю на прийом до приватного виконавця та надати: письмові пояснення з приводу невиконання рішення суду, яке набрало законної сили; декларацію про доходи та майно за формою, встановленою Міністерством юстиції України (додаток 1 до Інструкції з організації примусового виконання рішень); копії технічних та правовстановлюючих документів на земельні ділянки за адресами: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Миколаївська сільська рада; письмові пропозиції щодо видів майна, на яке слід звернути стягнення в першу чергу. Також боржнику було повідомлено, що приватним виконавцем заплановано проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню № 62118099, а саме складання постанов про опис та арешт майна (коштів) боржника, в зв`язку з чим боржника було зобов`язано надати безперешкодний доступ приватному виконавцю та супроводжуючим особам (представнику СОД, оцінювачу, стягувачу, понятим, тощо) до земельних ділянок за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Миколаївська сільська, за наявності підтверджуючих документів (постанови чи вимоги приватного виконавця).
26 травня 2020 року постановами про опис та арешт майна приватним виконавцем описано та накладено арешт на земельні ділянки, а саме: земельна ділянка площею 8,1671 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Миколаївська сільська рада, кадастровий номер: 5120885100:01:002:0091 та земельна ділянка, площею 6,5998 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Миколаївська сільська рада, кадастровий номер: 5120885100:01:002:0092, які належить боржнику на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ №294586, виданого Білгород – Дністровським районним відділом земельних ресурсів від 06.04.2006р., на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси, справа №2-1833/06 від 27.01.2006р.. Копії зазначених постанов були надіслані сторонам виконавчого провадження 26.05.2020 року за №1416, №1417. Відомості про накладення арешту на майно боржника було внесено до відповідних державних реєстрів. При складанні вищевказаних постанов сторонам виконавчого провадження та заставодержателю було роз`яснено їх права та обов`язки, згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»).Вищевказана постанова боржником не оскаржувалась.
29 травня 2020 року ОСОБА_3 було отримано від приватного виконавця декларацію про майно та доходи боржника фізичної особи боржника, у якості єдиних активів боржника вказано земельну ділянку площею 8,1671 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Миколаївська сільська рада, кадастровий номер: 5120885100:01:002:0091 та земельну ділянку, площею 6,5998 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Миколаївська сільська рада, кадастровий номер: 5120885100:01:002:0092.
У 10-денний строк з дня винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 26.05.2020р. сторони виконавчого провадження не повідомили виконавця про досягнення згоди щодо вартості майна.
Також боржник не скористався свої правом, передбаченим частиною 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», передати стягувачу належне йому майно або реалізувати таке майно та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.
У зв`язку з невиконанням боржником у добровільному порядку рішення суду, 17.06.2020р. виконавцем було призначено суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у зведеному виконавчому проваджені з метою визначення ринкової вартості арештованого нерухомого майна боржника, про що винесено відповідні постанови, копії яких направлено на виконання суб`єкту оціночної діяльності та до відома сторонам виконавчого провадження 17.06.2020р. за №1731. Вищевказана постанова боржником не оскаржувалась.
Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «РОСЛА», про експертну грошову оцінку майна від 13.07.2020р., ринкова вартість об`єкта оцінки земельної ділянки – площею 8,1671 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5120885100:01:002:0091, що належить на праві власності ОСОБА_3 , склала – 322 475 гривень.
Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «РОСЛА», про експертну грошову оцінку майна від 13.07.2020 року, ринкова вартість об`єкта оцінки - земельної ділянки, площею 6,5998 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 5120885100:01:002:0092, що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_3 , складає: 260 582 гривень.
23 липня 2020 року за №2065, №2063, у відповідності до положень частини 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», на адресу сторін виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, було направлено відповідні листі з повідомленням про оцінку арештованого майна, в яких було зазначено про вартість оціненого майна визначену суб`єктом оціночної діяльності, роз`яснені вимоги частини 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» та було запропоновано ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження в офісі приватного виконавця в будь-який бажаний для сторін виконавчого провадження час.
30 липня 2020 року, у відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення за виконавчими документами, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів (т. 1 а.с. 11-117, 131-248, т. 2 а.с. 1-187).
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що приватний виконавець при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначені діючим законодавством України.
Судом також зазначено, що звіти про незалежну оцінку майна від 13.07.2020р., складені ТОВ «РОСЛА», з яким не погоджується ОСОБА_3 , дійсні, а приватний виконавець при визначенні вартості майна керувався саме цими звітами про визначення вартості майна, тому порушення закону у його діях відсутні.
Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що звіти ТОВ «РОСЛА» про незалежну оцінку майна від 13.07.2020р., ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість об`єкта оцінки.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції в повному обсязі встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги з підстав, викладених у судовому рішенні.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які стосуються неправильності оцінки майна, заниження ринкової вартості об`єктів оцінки, недотримання вимог чинних методик проведення оцінки земельних ділянок, з наступних підстав.
Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Згідно з приписами статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону процедура оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до ст. 12 цього Закону.
Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (ч. 1 ст. 10 та ч. 1 ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.
Статтею 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.
Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.
Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.
Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.
Також, пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України» «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Відповідно до статті 13 Закону рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Відповідно до пункту 57 Національного стандарту №1 рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та осіб, які заінтересовані у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування  є письмовий запит до осіб,  які відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.
Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника.
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеному в постанові по справі №442/6491/17 від 03 лютого 2021 року.
Як вбачається із матеріалів справи, на виконанні Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. перебуває зведене виконавче провадження №62118099 (т. 1 а.с. 136-155).
У зв`язку з невиконанням боржником у добровільному порядку рішення суду, 17.06.2020р. виконавцем було призначено суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання ТОВ «РОСЛА», для участі у зведеному виконавчому проваджені з метою визначення ринкової вартості арештованого нерухомого майна боржника, про що винесено відповідні постанови, копії яких направлено на виконання суб`єкту оціночної діяльності та до відома ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 6-13).
Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «РОСЛА», про експертну грошову оцінку майна від 13.07.2020р., ринкова вартість об`єкта оцінки земельної ділянки – площею 8,1671 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5120885100:01:002:0091, що належить на праві власності ОСОБА_3 , склала – 322 475 гривень.
Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «РОСЛА», про експертну грошову оцінку майна від 13.07.2020р., ринкова вартість об`єкта оцінки - земельної ділянки, площею 6,5998 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 5120885100:01:002:0092, що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_3 , складає: 260 582 гривень (т. 2 а.с. 47-100).
23 липня 2020 року згідно вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_3 було направлено листи з повідомленням про оцінку арештованого майна, в яких було зазначено про вартість оціненого майна визначену суб`єктом оціночної діяльності, також було запропоновано ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження в офісі приватного виконавця в будь-який бажаний час (т. 2 а.с. 79-80, 110-111).
28 липня 2020 року адвокат ОСОБА_3 – ОСОБА_2 ознайомився із матеріалами зведеного виконавчого провадження №62118099 (т. 2 а.с. 112-119).
20 серпня 2020 року відбулись електронні торги по лоту №436329 з продажу земельної ділянки, загальною площею 8,1671 га, кадастровий номер: 5120885100:01:002:0091, адресою: АДРЕСА_1 , та по лоту №436316 з продажу земельної ділянки, загальною площею 6,5998 га, кадастровий номер: 5120885100:01:002:0092, за адресою: АДРЕСА_2 . Обидві земельні ділянки придбані ОСОБА_4 за стартовою ціною (т. 2 а.с. 204-209).
Таким чином, боржник ОСОБА_3 була достовірно обізнана про відкриття виконавчого провадження, про арешт належного їй майна з метою його примусової реалізації для погашення боргу, добровільно рішення суду не виконувала.
Крім того, отримавши повідомлення від державного виконавця про результати оцінки майна, та ознайомившись із звітами суб`єкта оціночної діяльності – ТОВ «РОСЛА» про експертну грошову оцінку земельних ділянок,  ОСОБА_3  не скористалась встановленим нормами ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», способом спростування результатів оцінки - рецензування звіту з оцінки майна.
Посилання заявника на те, що суб`єктом оціночної діяльності було порушено процедуру оцінки майна, що вплинуло на визначення ринкової вартості майна, а відтак дії приватного виконавця є протиправними, не приймається до уваги, з огляду на те, що незгода боржника з результатами проведення оцінки майна не свідчить про порушення прав сторони виконавчого провадження з боку приватного виконавця.
Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку приватного виконавця здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності.
Вищезазначене узгоджується із правовим висновком викладеним, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №826/6706/18 та від 01 липня 2020 року у справі №2-1160/11.
Таким чином, державним виконавцем дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», жодних порушень під час вчинення виконавчих дій не встановлено.
Слід також зазначити, що наявність незначних недоліків у звіті про оцінку майна, що не вплинули на достовірність оцінки, не можуть бути підставою для визначення неправомірними результатів визначення вартості майна, оцінювач самостійно обирає прийнятні підходи до оцінки. Крім того, того порушення методики проведення оцінки майна не свідчить про недотримання приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», та не підтверджують неправомірність його дій, які полягали у врахуванні висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності, якого призначено відповідною постановою.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду відхиляє та визнає безпідставними доводи апеляційної скарги про неправомірність дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М., пов`язаних із проведенням в ході зведеного виконавчого провадження №62118099, оцінки земельних ділянок ОСОБА_3 , оскільки під час розгляду справи заявником не доведено, що залучення експерта та сама оцінка були проведені з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав га професійну оціночну діяльність в Україні».
При цьому, на спростування звітів ТОВ «РОСЛА» від 13.07.2020р. про експертну грошову оцінку земельних ділянок, боржником ОСОБА_3 надано Витяги зі звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки ТОВ «Про-оцінка» від 28.07.2020р., виконаний на її замовлення, в якому вартість земельної ділянки, загальною площею 8,1671 га, адресою: АДРЕСА_3 , ділянка № НОМЕР_1 , та земельної ділянки, загальною площею 6,5998 га, за адресою: АДРЕСА_2 , є значно вищою (т. 1 а.с. 115-118).
Однак, апеляційний суд не може прийняти до уваги Витяги зі звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки ТОВ «Про-оцінка» від 28.07.2020р., оскільки такі звіти складено не в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Крім того, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється відповідними нормативно-правовими актами з оцінки майна: положеннями (національними стандартами) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиками та іншими нормативно-правовими актами, які розробляються з урахуванням вимог національних стандартів, які затверджуються Кабінетів Міністрів України або Фондом державного майна України.
При вирішенні питання щодо проведення оцінки майна також належить користуватися Національним стандартом №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою КМ України від 10.09.2003р. №1440 та Національним стандартом № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМ від 28.10.2004р. №1442.
Згідно нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок проведення оцінки нерухомого майна, на які оцінювачі посилались у своїх звітах, оцінювач самостійно обирає прийнятні підходи до оцінки. Вибір підходів до оцінки має бути обґрунтований в звіті.
Згідно із пунктом 21 Національного стандарту №2 , узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням витратного, дохідного та порівняльного підходів, здійснюється з урахуванням мети і принципів оцінки, що є визначальними для конкретної мети її проведення, обсягів та рівня достовірності вихідних даних та іншої інформації, яка використовувалася під час проведення оцінки.
Апеляційний суд звертає увагу, що ТОВ «Про-оцінка» проводило грошову оцінку земельної ділянки з метою визначення ринкової вартості, для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, в той час як ТОВ «РОСЛА» проводило оцінку з метою визначення ринкової вартості арештованого майна в умовах примусового продажу, згідно із Законом України «Про виконавче провадження», що відповідає дійсній меті продажу зазначених земельних ділянок (т. 1 а.с. 20, 68, 115, 117).
Суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, дійшов правильного висновку, що приватний виконавець при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості  арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та у спосіб, визначені діючим законодавством України.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення як обставин справи так і оцінки дій приватного виконавця, складеного звіту про оцінку майна, тому на правильність висновків суду не впливають.
Крім того, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006р., суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».
Враховуючи вищевикладене та зважаючи на обставини справи щодо ненадання скаржником відповідних рецензій на звіт про оцінку майна або інших доказів невідповідності звіту, не встановлення судом порушення процедури вчинення виконавчих дій, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії приватного виконавця.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382–384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Пугача Родіона Івановича в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено: 08 липня 2021 року.
Судді Одеського апеляційного суду:                                          М.М. Драгомерецький   

А.І. Дришлюк

                                                                                                                    Р.Д. Громік