П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/7996/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.   
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
05 серпня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо неврахування до стажу його служби  у поліції періодів служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції врахувати  до стажу його служби у поліції періоди служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року;
- зобов`язати відповідача перерахувати грошове забезпечення  з врахуванням до стажу служби у поліції періодів служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року.
Позов мотивований тим, що його загальний стаж служби в Державній пенітенціарній службі України становить на день звільнення в календарному обчисленні 02 роки 07 місяці 14 днів. На переконання позивача, стаж служби в Державній пенітенціарній службі України відповідно до положень чинного законодавства має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу. Тому, вказаний стаж має зараховуватися до стажу служби в поліції.  З огляду на зазначене, 30.10.2020 року позивач направив рапорт на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції у якому просив зарахувати до стажу служби в Національній поліції період пройденої ним служби в підрозділах Державної пенітенціарної служби України. Однак, листом від 27.11.2020 року відповідач відмовив у зарахуванні періоду служби в підрозділах Державної пенітенціарної служби України до стажу служби у поліції.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу служби у поліції період служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби у поліції період служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_1 з врахуванням до стажу служби у поліції періоду служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).
Рішення суду першої інстанції оскаржив Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з  прийняттям нового судового рішення про відмову у позові.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що жоден нормативно-правовий акт не містить норм, якими визначається, що служба в Пенітенціарній службі України, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу та повинна зараховуватись до стажу служби в органах внутрішніх справ, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки. Станом на час прийняття позивача на службу до Національної поліції України (04.12.2017) діяв Закон України № 580-VІІІ, частиною другою статті 78 якого наведено виключний перелік посад (видів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми саме цього Закону
З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 27.01.2003 року та послужному списку № 0167797 позивач з 17.08.2009 року до 02.09.2009 року перебував на посаді начальника їдальні відділу інтендантського та господарського забезпечення Вінницької установи виконання покарань управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області (№1).
З 02.09.2009 року по 31.03.2012 року перебував на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони Вінницької установи виконання покарань управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області (№1).
31.03.2012 року позивач звільнений з Вінницької установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України (№1) за п. 63 “ж” “Положення про проходження служби рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (за власним бажанням).
Відповідно до записів №8, 9 трудової книжки ОСОБА_1 його загальний стаж служби в Державній пенітенціарній службі України становить на день звільнення в календарному обчисленні 02 роки 07 місяці 14 днів.
З 04.12.2017 року по 01.08.2019 року позивач обіймав посаду поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Вінниці Департаменту патрульної поліції.
З 01.08.2019 року по 26.11.2019 року обіймав посаду поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції.
З 26.11.2019 року позивач обіймав посаду інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції.
30.10.2020 року позивач звернувся з рапортом до начальника Департаменту патрульної поліції, у якому просив зарахувати до його стажу служби в Національній поліції період пройденої ним служби в підрозділах Державної пенітенціарної служби України, який становить 2 роки 7 місяців 14 днів у календарному обчисленні для набуття права на встановлення надбавки за вислугу років та інших надбавок, передбачених згідно з Законом України “Про Національну поліцію”.
У відповідь на звернення, листом №23258/41/4/03-2020 від 27.11.2020 року  Департамент патрульної поліції , посилаючись на положення статті 78 Закону України “Про Національну поліцію” повідомив, що вимогами цієї статті визначено перелік органів та установ, робота в яких зараховується до стажу служби в поліції. Оскільки до переліку не включено службу в Державній пенітенціарній службі України, підстави для зарахування такого періоду до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки відсутні.   
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спеціальним законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Частинами 1 та 2 статті 59 Закону № 580-VIII вказано, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 78 Закону № 580-VIII встановлено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
При цьому, частина 5 статті 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 року №2713-IV передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить на користь висновку про те, що фактично, законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.
Так, сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України.
Згідно з преамбулою цього  Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (надалі - Закон № 2262-ХІІ) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Статтею 1 Закону № 2262-ХІІ, визначено види пенсійного забезпечення. Так, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Таким чином, на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої (пенітенціарної) служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України "Про державну службу"), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України "Про міліцію" та відповідні норми Закону України "Про Національну поліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114, Дисциплінарний Статут органів внутрішніх справ України.
Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо тотожності правового статусу служби  та служби персоналу органів і установ виконання покарань.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" №988 від 11.11.2015 року установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Положеннями підпунктів 3-6 частини 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.
Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" № 900-VIII від 23.12.2015 року, який набрав чинності 29.12.2015 року, пункт 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" доповнено абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Отже, служба в Державній пенітенціарній службі України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, та відповідно до пункту 3 частини 2 статті 78 Закону № 580-VIII повинна зараховуватись до стажу служби в поліції.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо не зарахування до стажу служби позивача у поліції періодів служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року.
З огляду на зазначене, позовні вимоги зобов`язального характеру на підставі п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача врахувати до стажу служби у поліції періоди служби у Державній пенітенціарній службі України з 17.08.2009 року по 31.03.2012 року та зобов`язання Департаменту патрульної поліції перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_1 з врахуванням до стажу служби у поліції  періоду служби у Державній пенітенціарній службі України.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених  мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі   05 серпня 2021 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.