Номер провадження: 22-ц/813/4074/21 
Номер справи місцевого суду: 520/1932/19
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.09.2021                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я., 
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи:
заявник (стягувач) - Акціонерне товариство «Укрсиббанк»,
боржник – ОСОБА_1 ,
боржник - ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року  у складі судді Пучкової І.М.,
в с т а н о в и в:
У січні 2019 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулося до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання у цивільній справі №2-н-2204/2009 за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року Акціонерному товариству «Укрсиббанк» відмовлено у задоволенні заяви. 
Не погодившись з ухвалою суду, Акціонерне товариство «Укрсиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 13.04.2012 до Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції було направлено судовий наказ №2-н-2204/2009 від 25.03.2010, який виданий Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості. Відповідно до даних «Автоматизованої системи виконавчих проваджень» АТ «УкрСиббанк» стало відомо про відсутність будь-яких даних щодо наявності вищезазначеного виконавчого провадження, але ані відповідна постанова, ані оригінал виконавчого листа на адресу банку не надходили. Суд не витребував матеріали виконавчого провадження та не перевірив доводів банку щодо втрати виконавчих листів. Щодо поновлення строку на пред`явлення до виконання судового наказу, у мотивувальній частині судового рішення взагалі відсутній висновок.
Стягувач та боржник ОСОБА_1 в судове засідання 17.08.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили.
Боржник ОСОБА_3 в судове засідання 17.08.2021 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 
Враховуючи, що справа тривалий час перебуває а розгляді, матеріали справи містять всі необхідні докази для вирішення даного спору, суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи без участі сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно з пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
Таким чином, підставою для видачі дубліката виконавчого листа є доведеність втрати оригіналу виконавчого листа.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви послався на те, що в обґрунтування своїх вимог заявник не зазначив жодної поважної причини необхідності видачі дублікатів виконавчих документів, не надав жодного доказу, що виконавчі листи були втрачені.
Проте, з вказаним висновком апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIII "Перехідні положення" ЦПК України (пункт 17 підпункти 17.1, 17.4).
Встановлено, що 09.12.2009 Київським районним судом м. Одеси був ухвалений судовий наказ про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11262923000 від 10.12.2007 в розмірі 873 600, 87 грн., витрат на сплату судового збору у сумі 850 грн. та витрат на ІТЗ у розмірі 30 гривень.
На час ухвалення вказаного наказу діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року (далі - Закон N 606-XIV). Та п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону N 606-XIV передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строк для виконання судових рішень встановлюється - з наступного дня після набрання рішенням законної сили, п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону N 606-XIV.
Як слідує з матеріалів справи 13.04.2012 банк звернувся з заявою до Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження за судовим наказом №2-н-2204/2009, виданим 25.02.2010 Київським районним судом м. Одеси, додавши до заяви оригінал виконавчого листа, які отримано виконавчою службою 18.04.2012. Після чого стягувач неодноразово, а саме 07.11.2013, 22.05.2015, 14.02.2016 на адресу Першого Київського районного управління юстиції Одеської області направляв заяви про надання інформації про хід виконавчого провадження, які залишені без відповіді. 
Разом з тим, апеляційним судом з долучених відповідей виконавчих органів встановлено, що у провадженні Першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції у 2010-2011 роках перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу №2-н-2204/2009, виданого Київським районним судом м. Одеси 25.03.2010 про стягнення з ОСОБА_2 боргу. В листі також зазначено, що 30.06.2011 державним виконавцем відділу по зазначеному виконавчому провадженню винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону №606-XIX від 21.04.1999 зі змінами) та матеріали виконавчого провадження передані на зберігання до архіву. Повторно в провадженні Першого Київського відділу ДВС у 2012-2013 роках перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу №2-н-2204/2009 про стягнення з ОСОБА_2 12.03.2013 державним виконавцем відділу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону №606-XIX від 21.04.1999 зі змінами) по вищезазначеному провадженню винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу та матеріали виконавчого провадження передані на зберігання до архіву. В провадженні Першого Київського відділу ДВС у 2013-2014 роках перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу №2-н-2204/2009 про стягнення з ОСОБА_4 боргу. 29.05.2014 державним виконавцем відділу, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону №606-XIX від 21.04.1999 зі змінами), по вищезазначеному виконавчому провадженню винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавчий документ направлено до Відділу ДВС Біляївського районного управління юстиції для виконання за належністю, та матеріали виконавчого провадження передані на зберігання до архіву. У зв`язку з закінченням строків зберігання, вищезазначені провадження було знищено у порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до листа Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2021 вбачається, що матеріали цивільної справи №2-н-2204/2009 за заявою АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про видачу наказу знищено за спливом терміну зберігання.
Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що вперше АКІБ «УкрСиббанк» звернулося до виконавчої служби з виконавчим листом у 2010 році та в подальшому відбулося повернення виконавчого документа стягувачу. Після направлення 13.04.2012 стягувачем документів до виконавчої служби, стягувач цікавився ходом виконавчого провадження та долею виконавчого листа, що підтверджується зверненнями від 07.11.2013, 22.05.2015, 14.02.2016, однак уповноважений орган на запити відповіді не надавав. 
Разом з тим встановлено, що виконавчі провадження, за судовим наказом №2-н-2204/2009, які було відкрито у 2010-2011, 2012-2013, 2013-2014 роках знищено, доказів, які б підтверджували, що виконавчий документ направлено до Відділу ДВС Біляївського районного управління юстиції разом з оригіналом виконавчого листа, матеріали справи не містять.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 31 ЗУ "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Враховуючи те, що стягувач стверджує, що йому не надсилався виконавчий лист, разом з тим виконавчою службою підтверджено, що за вказаним виконавчим листом проводилися виконавчі дії з 2010 по 2014 роки, однак посадові особи виконавчої служби на запити щодо стану провадження та долі виконавчого листа відповіді не надавали, разом з тим провадження знищені, стягувач позбавлений можливості довести ту обставину, що йому зі зворотним повідомленням виконавчі документи не надсилались.
Отже, у в зв`язку з відсутністю доказів належного повернення виконавчого листа на адресу стягувача, та з врахуванням отриманих доказів такі обставини тлумачяться на користь останнього, та слід виходити з того, що має місце втрата виконавчого документа, так як іншого не встановлено. Втрата виконавчого документа є підставою для видачі дубліката виконавчого документа.
Закон не покладає на стягувача обов`язку контролювати виконання, стягувач лише має звернутися до уповноважених державою на виконання судових рішень органів та осіб в порядку та строки, встановлені законом, а не контролювати хід виконання судового рішення, відтак, посилання на те, що стягувач не цікавився виконанням не приймається, так як не може бути покладено в основу рішення про відмову у видачі дубліката виконавчого листа.
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України).
Діюче законодавство не містить переліку обставин, що підлягають врахуванню судом при вирішенні питання поновлення пропущеного строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку має оцінити доводи, що наведені в обґрунтування заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та зробити висновок щодо поважності чи не поважності причини пропуску строку.
В даному випадку причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання обумовлені втратою виконавчого документа не з вини стягувача, з огляду на що такі причини пропуску строку є поважними.
Суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 129-1 Конституції України).
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012).
За змістом визначеного статтею 18 ЦПК України імперативного припису судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно допуску до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуації, що суперечить принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язались поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі про Греції" (Hornsby v. Greece), рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України").
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Глоба проти України" N 15729/07 від 5 липня 2012 року вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції серед іншого (inter alia) захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній із сторін. Відповідно виконанню судових рішень не можна перешкоджати, відмовляючи у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконує вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.
З огляду на викладене, підстави для видачі дублікатів виконавчих документів N2-н-2204/2009 щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявні, причини пропуску строку для пред`явлення цього виконавчого документа до виконання є поважними, що має наслідком видачу дублікатів виконавчих документів та поновлення пропущеного строку.
Однією з вимог Акціонерного товариства «Укрсиббанк» в апеляційній скарзі є вимога про направлення даної справи до суду першої інстанції для повторного вирішення заяви.
Зазначена вимога не може бути задоволена з тих підстав, що виходячи з встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до змісту ст. 374 ЦПК України наділений повноваженнями за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення з даного питання.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384  ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року скасувати.
Заяву Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, задовольнити.
Видати Акціонерному товариству «Укрсиббанк» дублікати виконавчих листів стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у цивільній справі N2-н-2204/2009 на виконання судового наказу Київського районного суду м. Одеси від 0 грудня 2009 року про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.
Поновити Акціонерному товариству «Укрсиббанк» строк для пред`явлення дублікатів виконавчих листів до виконання стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у цивільній справі N2-н-2204/2009 на виконання судового наказу Київського районного суду м. Одеси від 0 грудня 2009 року про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 02.09.2021.

Головуючий: 

            Судді: