П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3822/20	

Головуючий І інстанції Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів -  Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області   на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 17.08.2020р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
05.05.2020р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14.03.2020р. №905/03-18 про відмову їй у проведені перерахунку пенсії за вислугою років згідно зі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VІІ, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень» від 02.07.2015р. №578-VIII, у зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури на підставі Постанови КМУ «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» від 30.08.2017р. №657;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до вимог ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VІІ, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень» від 02.07.2015р. №578-VIII, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, яка визначена у довідці прокуратури Сумської області від 06.03.2020р. за №18-276вих-20 без обмеження граничного розміру пенсії з врахуванням раніше виплачених сум, з моменту набрання чинності рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)/2019. 
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, як пенсіонер органів прокуратури. Позивачем, у зв`язку з визнанням неконституційними положень ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», отримано довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, та подано її до пенсійного органу разом із заявою про проведення перерахунку пенсії. Однак ГУ ПФУ в Одеській області відмовив у перерахунку пенсії, у зв`язку із відсутністю підстав та нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року (ухваленим в порядку спрощеного провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 14.03.2020р. №905/03-18 про відмову позивачу у проведені перерахунку пенсії за вислугою років відповідно до вимог ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VІІ, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень» від 02.07.2015р. №578-VIII, у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури». Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VІІ, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень» від 02.07.2015р. №578-VIII, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, яка визначена у довідці прокуратури Сумської області від 06.03.2020р. №18-276вих-20, без обмеження граничного розміру пенсії, починаючи з 13.12.2019р., та виплатити різницю між сумою пенсії після перерахунку та сумою раніше проведених виплат. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь позивача судові витрати у розмірі 840,80 грн. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач 14.09.2020р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2020р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
17.09.2020р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
15.10.2020р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечувала щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просила оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
29.10.2020р. та 16.01.2021р. позивачем подано до П`ятого апеляційного адміністративного суду додаткові пояснення на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Одеській області, в якому позивач просила апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2020р. - без змін.
Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивачу - ОСОБА_1 з травня 2007р., згідно зі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, призначено пенсію за вислугу років за посадою «старшого прокурора організаційно-контрольного відділу» прокуратури Сумської області у розмірі 90% від суми (чинного) заробітку без обмежень граничного розміру.
Пенсійний фонд неодноразово здійснював перерахунок пенсії позивачці відповідно до поданих довідок прокуратури за правилами ч.ч.1,12,17 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», у розмірі 90% від суми заробітку без обмежень її граничного розміру. Даний факт підтверджується рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19.07.2016р. у справі №591/3452/16-а, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.01.2019р. у справі №480/4573/18.
06.03.2020р. прокуратурою Сумської області було складено довідку №18-276вих20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_1 за відповідною (прирівняною) посадою «начальника відділу».
11.03.2020 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із письмовою заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії за вислугу років на підставі зазначеної довідки.
Проте, рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 14.03.2020р. №905/03-18 позивачу відмовлено у задоволенні заяви про перерахунок її пенсії з підстав відсутності нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури.
Не погоджуючись з такими діями та рішенням пенсійного органу, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, неправомірності дій та спірного рішення відповідача.
Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх лише частково обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Як  загально відомо, умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015р. визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ.
Так, як видно зі змісту ч.1 ст.50-1 вказаного Закону №1789, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у т.ч. зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Така пенсія призначається в розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2%, але не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку.
Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонером, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (ч.20 ст.50-1 Закону №1789-ХІ).
У відповідності до ч.17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
В подальшому, до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ вносилися зміни Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VI, внаслідок яких, вищенаведена ч.17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ з 01.10.2011р. стала ч.18, тобто відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст фактично залишився незмінним.
14.11.2014р. ухвалено новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ.
Так, як передбачено ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ (в первинній редакції), призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з 1-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні 2 (два) відпрацьовані роки.
Отже, первісна редакція ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ та ч.17 (з 01.10.2011р. - ч.18) ст.50-1 Закону №1789-ХІІ фактично містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.
Розділ XII «Прикінцеві положення» Закону №1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у тому числі ст.86) цього Закону набрали чинності з 15.07.2015р. Водночас, з 15.07.2015р. втратив чинність Закон №1789-XII (крім п.8 ч.1 ст.15, ч.4 ст.16, абз.1 ч.2 ст.46-2, ст.47, ч.1 ст.49, ч.5 ст.50, ч.ч.3,4,6 та 11 ст.50-1, ч.3 ст.51-2, ст.53 щодо класних чинів).
Так, як загально відомо, 01.01.2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. №76-VIII, яким, з-поміж іншого, внесено такі зміни:
- ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (діяла до 15.07.2015р.) викладено в такій редакції: «умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України»;
- ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ (набрала чинності 15.07.2015р.) викладено у такій редакції: «умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
Таким чином, починаючи з 01.01.2015р. в Україні жоден закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України «Про прокуратуру», а законодавець делегував повноваження щодо встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури - Кабінету Міністрів України.
Однак, Кабінетом Міністрів України не було прийнято жодного нормативно-правового акта, який би регулював умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.
У грудні 2019р. Конституційним Судом України за результатами розгляду справи №3-209/2018 (2413/18, 2807/19) було ухвалено рішення від 13.12.2019р. №7-р(II)/2019, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII.
Так, судовою колегією з матеріалів справи встановлено, що відмовляючи у здійсненні перерахунку пенсії ГУ ПФУ в Одеській області виходило з того, що після прийняття рішення Конституційним Судом України будь-які постанови чи інші нормативні акти про підвищення заробітної плати працівникам прокуратури не видавались. Тобто, у чинному пенсійному законодавстві фактично відсутні правові норми щодо проведення перерахунку пенсій працівникам прокуратури.
Надаючи оцінку вказаним аргументам відповідача, колегія суддів враховує наступне.
Як вже було зазначено вище, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)/2019 положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічна за змістом норма також міститься у ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України"» від 13.07.2017р. №2136-VIII.
Так, в п.2 резолютивної частини вказаного вище рішення Конституційного Суду України визначено, що положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII (зі змінами) визнано «неконституційним», втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, відповідні положення втратили чинність - 13.12.2019р.
За правилами ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999р. №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України стосовно офіційного тлумачення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив про те, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) та шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
За змістом ст.97 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017р. №2136-VIII, КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.
Так, Конституційний Суд України у п.3 резолютивної частини свого рішення від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)/2019 встановив такий порядок його виконання: ч.20 ст.86 Закону №1697-VII (зі змінами) не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; ч.20 ст.86 Закону №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:
« 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому ч.ч.2,3 та 4 цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Отже, з 13.12.2019р. Закон №1697-VII не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, на переконання суду, доводи відповідача про те, що після набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України нормативно-правового акту про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури не прийнято, що є наслідком відмови у перерахунку пенсії, є помилковими, оскільки чинна з 13.12.2019р. ч.20 ст.86 Закону №1697-VII визначає умовою перерахунку пенсії за вислугу років підвищення заробітної плати працівникам прокуратури. 
Судова колегія враховує також і те, що грошове забезпечення працівників прокуратури істотно збільшилося ще у жовтні 2017р.
Протягом усього періоду дії ст.86 Закону №1697-VІІ, яка визначала, що умови і порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, позивач мав право на перерахунок пенсії, проте був позбавлений можливості таке право реалізувати з огляду на бездіяльність Кабінету Міністрів України.
Така бездіяльність уряду була предметом розгляду у судових інституціях.
Так, Верховний Суд у постанові від 24.04.2019р. у справі №826/8546/18 звернув увагу на те, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом №1697-VІІ покладено саме на Уряд. Суди у зазначеній справі визнали протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено ч.20 ст.86 Закону №1697-VII та зобов`язали Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та ухвалити рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.
Проте, це рішення суду Кабінетом Міністрів України залишилось невиконаним.
Відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури зумовило неможливість проведення органами Пенсійного фонду України перерахунку зазначених пенсій, у т.ч., пенсії позивача. Реалізація її права забезпечена саме рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)/2019.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що доводи відповідача про те, що для реалізації пенсіонерам права на перерахунок пенсії, визначеного ст.86 Закону №1697-VІІ, обов`язковою умовою є прийняття урядом нової постанови про підвищення заробітної плати працівникам прокуратури, є безпідставними з огляду на те, що на момент прийняття Конституційним Судом України зазначеного вище рішення вже існувала суттєва різниця в оплаті праці діючих працівників прокуратури та розмірі заробітних плат, з яких розраховані пенсії пенсіонерів органів прокуратури. Така нерівність має усуватись ПФУ шляхом беззастережного (відносно дати ухвалення рішення про збільшення заробітку діючих працівників прокуратури) задоволення заяв пенсіонерів про перерахунок їх пенсії, поданих після 13.12.2019р.
Окрім того, слід звернути увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» від 30.08.2017р. №657, на яку містяться посилання у виданій прокуратурою Сумської області довідці від 06.03.2020р. №18-276вих20, є чинною, а тому відсутні підстави для її незастосування.
Отже, як було вірно зазначено судом 1-ї інстанції, належним документом, на підставі якого ГУ ПФУ в Одеській області має здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу є саме довідка про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, виданої позивачу.
До того ж, аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020р., ухваленому за результатами розгляду «зразкової» справи №560/2120/20.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про те, що позивач має право на перерахунок пенсії згідно зі ст.86 Закону №1697-VII на підставі довідки прокуратури Сумської області від 06.03.2020р. №18-276вих-20.
Водночас, вирішуючи справу, суд першої інстанції помилково не врахував наступні висновки Верховного Суду у наведеній «зразковій» справі.
Так, у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020р. у зразковій справі №560/2120/20, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021р., вказано, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №657.
Відповідно питання стосовно відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і питання обмеження пенсії максимальним розміром є «похідними» і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.
Так, відповідач своїм оскаржуваним рішенням фактично відмовив позивачу у перерахунку пенсії з мотивів відсутності нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури.
Отже, спору стосовно відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача у даній справі до суду не існувало.
Верховним Судом зазначено, що судовому захисту підлягають виключно лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.
На підставі наведеного, за результатами розгляду справи №560/2120/20, як «зразкової», Верховний Суд дійшов висновку, що вимоги щодо відсотку заробітної плати, з якого відбувається перерахунок пенсії, та вимоги щодо здійснення перерахунку пенсій без обмеження їх граничного розміру, задоволенню не підлягають, як передчасні (заявлені на майбутнє).
Висновки Верховного Суду в цій «зразковій» справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів ПФУ з вимогами перерахувати пенсію відповідно до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ або ст.86 Закону №1697-VII після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019р. №7-р(II)/2019.
За правилами ч.3 ст.291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Враховуючи характер спірних правовідносин, склад учасників справи, дана справа є типовою по відношенню до зразкової справи №560/2120/20, а тому, правові висновки Верховного Суду у цій справі підлягають застосуванню при розгляді даної справи.
Застосовуючи наведені висновки Верховного Суду у зразковій справі №560/2120/20, колегія суддів зазначає, що відповідач оскаржуваним рішенням відмовив позивачу у перерахунку пенсії з мотивів відсутності нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури.
Таким чином, вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії за вислугу років в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати та без обмеження її максимальним розміром є передчасною, адже спірні правовідносини між учасниками справи в цій частині ще не виникли.
Колегія суддів зазначає, що в резолютивній частині рішення судом першої інстанції визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 14.03.2020р. №905/03-18 про відмову позивачу у проведені перерахунку пенсії за вислугою років. Проте, оскаржуване рішення відповідача не містить висновків щодо відмови у перерахунку пенсії з розрахунку 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеженням її максимального (граничного) розміру.
Відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, ГУ ПФУ в Одеській області посилалось лише тільки на відсутність нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури та питання щодо відсоткового розміру пенсії позивача і граничного її розміру не розглядалось.
Вказані обставини даної справи і висновки Верховного Суду у зразковій справі №560/2120/20, в даному випадку, фактично були проігноровані судом 1-ї інстанції, в зв`язку із чим, помилково задоволено позов в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з розрахунку 90% від заробітної плати без обмеження пенсії максимальним розміром.
Надаючи оцінку судовому рішенню 1-ї інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що положеннями КАС України не встановлено можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє, а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та про зобов`язання відповідача вчинити чи утриматись від вчинення певних дій на майбутнє.
Вказані правові позиції містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №826/15718/16, від 24.04.2018р. у справі №167/592/17, від 31.07.2018р. у справі №348/9/17, від 23.10.2018р. у справі №344/4560/17 та від 14.02.2019р. у справі №362/7962/15-а.
Таким чином, доводи апеляційної скарги лише частково знайшли своє підтвердження.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано ГУ ПФУ в Одеській області при розгляді справи в судах обох інстанцій.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, враховуючи, що судом 1-ї інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, в частині висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області в частині здійснення перерахунку та виплати пенсії (з урахуванням виплачених сум) з розрахунку 90% від заробітної плати без обмеження пенсії максимальним розміром.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру пенсії - скасувати та прийняти у цій частині нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20.07.2021р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко