ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/344/21 Справа № 201/17947/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Нечепуренко А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №307", Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої Дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОК "Житлово-будівельний кооператив №307", Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
В обґрунтуванні позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилався на те, що на підставі ордеру №599 від 18 листопада 1981 року, виданого на ім`я матері позивача ОСОБА_3 , остання разом зі своєю родиною, до якої увійшли чоловік  ОСОБА_4 , син ОСОБА_1  та син  ОСОБА_2 , заселилась до квартири АДРЕСА_1 . Батьки позивача у повному обсязі сплатили пай за вказану квартиру. В подальшому номер будинку  АДРЕСА_2  було змінено на номер 29. Батько   ОСОБА_4  помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати   ОСОБА_3  померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . До нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_1   він не звертався, оскільки на час його смерті мешкав та був зареєстрований разом із батьком, братом та матір`ю за адресою квартири  АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим вважав себе таким, що прийняв спадщину після смерті батька, яку становить відповідна частка від половини зазначеної квартири, яка належала померлому на праві спільної сумісної власності як набута під час перебування у шлюбі. За своє життя батьки позивача у повному обсязі сплатили пайовий внесок у розмірі 8853 рублів, про що видано довідку №191 від 26 грудня 2016 року.  Позивач зазначає, що  пай виплачувався в шлюбі батьків,  а тому квартира є спільною сумісною власністю подружжя. При поділі майна подружжя, чоловік, який перебував у шлюбі і брав участь у виплаті пайового внеску, може отримати свою частку в праві на квартиру або за спільною згодою, або через суд. Якщо пай виплачувався в шлюбі, квартира є спільною сумісною власністю подружжя. При поділі майна подружжя чоловік, який перебував у шлюбі і брав участь у виплаті пайового внеску, може отримати свою частку в праві на квартиру або за спільною згодою, або через суд. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, та нотаріус повідомив його про  наявність заповіту, складеного ОСОБА_3  30 березня 2005 року на користь ОСОБА_2 . Отримавши таку інформацію, позивач з`ясував, що його брат ОСОБА_2  21 червня 2016 року, діючи за довіреністю, виданою ОСОБА_3  на ім`я відповідача, зареєстрував право власності у повному обсязі на квартиру  АДРЕСА_3  за ОСОБА_3 . Зазначеним, на думку позивача, порушені його права. На підставі викладеного ОСОБА_1  просив суд  визнати за батьком  ОСОБА_4 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, право власності на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_3 ; встановити факт прийняття ним спадщини та визнати за ним право власності на 1/6 частину долі квартири АДРЕСА_3 , яка належала його батьку  ОСОБА_4 ; визнати свідоцтво на право власності, видане на ім`я ОСОБА_3 , на квартиру за адресою:  АДРЕСА_4  недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 30366739 від 07 липня 2016 року, яке було винесено ОСОБА_5 , державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та довільних процедур Дніпропетровської міської ради.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2019 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОК"Житлово-будівельний кооператив №307", Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2019 року залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 1975 року був укладений шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.7). 
У шлюбі народилось двоє синів:  ОСОБА_2 , 1975 року народження, та ОСОБА_1 , 1978 року народження (т.1 а.с.8).
       Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 18 листопада 1981 року члену ЖБК №307 ОСОБА_3 було видано ордер № 599, родина якої складається з чотирьох осіб: самої ОСОБА_3 , її чоловіка ОСОБА_4 , синів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на право зайняття квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 78).
       Згідно з розпорядженням Дніпропетровської міської Ради народних депутатів №14/4р від 25 січня 1989 року "Про зміну розпорядження від 21 серпня 1981 року № 289" житловому будинку АДРЕСА_2 присвоєно номер 29.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (т.1 а.с.12).
       Відповідно до довідки ОК "Житлово-будівельний кооператив № 307" №190 від 20 грудня 2016 року на момент смерті ОСОБА_4 за адресою квартири АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.82).
       З довідки ОК "Житлово-будівельний кооператив № 307" № 191 від 26 грудня 2016 року вбачається, що вартість квартири АДРЕСА_3 була сплачена у повному обсязі у сумі 8 853 рублів у 1992 році (т.1 а.с. 10).
       Відповідно до довідки ОК "ЖБК № 307" №241 від 11 серпня 2017 року, пай за квартиру АДРЕСА_3 був внесений частково у лютому 1981 року, сплачувався та виплачений повністю у 1992 році за рахунок спільних коштів члена ЖБК ОСОБА_3 та членів її сім`ї. На момент виплати паю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було зареєстровано, мешкало та вело разом сумісне господарство за зазначеною адресою (т.1 а.с.9).
       07 липня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Сакалюк С.Г. прийнято рішення №30366739 про проведення державної реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 на підставі заяви та доданих до неї документів ОСОБА_2 , що діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності на представлення інтересів ОСОБА_3 , внаслідок чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №15302857 від 21 червня 2016 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на зазначену квартиру ( т.2 а.с.124, 125).
       Відповідно до заповіту, посвідченого 30 березня 2005 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Батовою Л.Г., ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які будуть належати їй на день смерті заповідає ОСОБА_2 (т.1 а.с.37).
        ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла (т.2 а.с.123)
       Із спадкової справи, заведеної Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, із заявою про прийняття спадщини 09 вересня 2016 року звернувся син ОСОБА_2 , 10 грудня 2016 року із заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернувся син ОСОБА_1 (т.2 а.с.73, 74).
       Із спадкової справи, заведеної Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, 30 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т.2 а.с. 73).
       27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/12 частку квартири АДРЕСА_3 , що відкрилась після смерті його батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       27 жовтня 2017 року постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.3 а.с.47).
       Встановлено, у лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОК "Житлово-будівельний кооператив №307", ОСОБА_2 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та просив суд визнати за його батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпрі, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ; встановити факт прийняття позивачем спадщини та визнати за ним право власності на 1/3 частину долі квартири АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_4 ; визнати свідоцтво про право власності, видане на ім`я ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 30366739 від 07 липня 2016 року, яке було винесено державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Сакалюком С.Г.
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року у справі №201/1844/17 було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОК "Житлово-будівельний кооператив №307", ОСОБА_2 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа державний нотаріус Першої Дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т.2 а.с.190-192).
       Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року залишено без змін (т.2 а.с.193, 194).
       05 березня 2018 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/8472/17 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Дніпропетровської області Сакалюка С.Г., Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОК "Житлово-будівельний кооператив № 307" про скасування рішення було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (т.1 а.с. 97-100).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі, що переглядається, суд першої інстанції послався на те, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, а на час смерті ОСОБА_4 право власності на зазначену квартиру у встановленому законом порядку не зареєстровано, а отже, до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 ані квартира, ані її частини не увійшли, крім того, за життя подружжя питання про розподіл майна між ними та походження коштів, зокрема сплачених як пайовий внесок, не вирішувалося, а рішення державним реєстратором було прийнято на підставі заяви квартиронаймача цього майна ОСОБА_3 , від імені якої діяв представник за довіреністю, та за наявності довідки ОК "Житлово-будівельний кооператив 307" щодо сплати нею у повному обсязі паю за відповідну квартиру, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного засування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у цій справі, що переглядається (т.3 а.с.23, 24).
       Згідно з положеннями пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
       Відповідно до статті 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам.
       Статтею 16 Закону України "Про власність", який діяв на час внесення пайових внесків, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України.
       При розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові необхідно керуватися статтею 146 ЖК України, статтею 15 Закону України "Про власність", пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.
       Згідно з частиною першою статті 22 КпШС України, чинного на час внесення пайових внесків, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
При повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.
       Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України "Про власність" при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними.
       При цьому, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
       Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
       Згідно зі статтею 15 Закону УРСР від 07 лютого 1991 року № 697-XII "Про власність" (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
       Таким чином, належність квартири у будинку ЖБК до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом внесення подружжям паю в ЖБК під час шлюбу. Критеріями, які дозволяють надати квартирі в ЖБК режиму спільного сумісного майна подружжя є також внесення паю: 1) у період сумісного проживання; 2) за рахунок спільних коштів.
       Тільки у разі встановлення вказаних фактів і визначення критеріїв до спірної квартири можуть бути застосовані норми права щодо спільного сумісного майна подружжя.
       У справі встановлено, 25 червня 1975 року був укладений шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.7). 
У шлюбі народилось двоє синів:  ОСОБА_2 , 1975 року народження, та ОСОБА_1 , 1978 року народження (т.1 а.с.8).
       Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 18 листопада 1981 року члену ЖБК №307 ОСОБА_3 було видано ордер № 599, родина якої складається з чотирьох осіб: самої ОСОБА_3 , її чоловіка ОСОБА_4 , синів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на право зайняття квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 78).
       Згідно з розпорядженням Дніпропетровської міської Ради народних депутатів №14/4р від 25 січня 1989 року "Про зміну розпорядження від 21 серпня 1981 року № 289" житловому будинку АДРЕСА_2 присвоєно номер 29.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (т.1 а.с.12).
       Відповідно до довідки ОК "Житлово-будівельний кооператив № 307" №190 від 20 грудня 2016 року на момент смерті ОСОБА_4 за адресою квартири АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.82).
       З довідки ОК "Житлово-будівельний кооператив № 307" № 191 від 26 грудня 2016 року вбачається, що вартість квартири АДРЕСА_3 була сплачена у повному обсязі у сумі 8 853 рублів у 1992 році (т.1 а.с. 10).
       Відповідно до довідки ОК "ЖБК № 307" №241 від 11 серпня 2017 року, пай за квартиру АДРЕСА_3 був внесений частково у лютому 1981 року, сплачувався та виплачений повністю у 1992 році за рахунок спільних коштів члена ЖБК ОСОБА_3 та членів її сім`ї. На момент виплати паю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було зареєстровано, мешкало та вело разом сумісне господарство за зазначеною адресою (т.1 а.с.9).
       Таким чином, враховуючи повне внесення паю - спірна квартира була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаної квартири, що належала ОСОБА_4 
       07 липня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Сакалюк С.Г. прийнято рішення №30366739 про проведення державної реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 на підставі заяви та доданих до неї документів ОСОБА_2 , що діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності на представлення інтересів ОСОБА_3 , внаслідок чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №15302857 від 21 червня 2016 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на зазначену квартиру (т.2 а.с.124, 125).
       Відповідно до заповіту, посвідченого 30 березня 2005 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Батовою Л.Г., ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які будуть належати їй на день смерті заповідає ОСОБА_2 (т.1 а.с.37).
        ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла (т.2 а.с.123)
       Із спадкової справи, заведеної Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, із заявою про прийняття спадщини 09 вересня 2016 року звернувся син ОСОБА_2 10 грудня 2016 року із заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернувся син ОСОБА_1 (т.2 а.с.73, 74).
       Із спадкової справи, заведеної Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, 30 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т.2 а.с. 73).
       27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/12 частку квартири АДРЕСА_3 , що відкрилась після смерті його батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       27 жовтня 2017 року постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.3 а.с.47).
       Батько позивача та відповідача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.12).
       Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
       Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки.
       Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
       Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
       Згідно із ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
       Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
       При цьому, положеннями ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що у разі, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
       Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
       Таким чином, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та спадкоємцями померлого за законом відповідно до ст.1268 ЦК України, є дружина померлого - ОСОБА_3 та сини померлого - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які були зареєстровані та проживали разом з ОСОБА_4 на момент його смерті у спірній квартирі.
       Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 , за законом після смерті батька ОСОБА_4 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
       Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №30366739 від 07 липня 2016 року, яке було винесено ОСОБА_5 , державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та довільних процедур Дніпропетровської міської ради, слід зазначити наступне.
       Частиною 1 ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.
       Пунктом 1 ч.1 ст.2 цього Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
       Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягає, серед іншого, право власності.
       Частиною 1 ст.5 вказаного Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
       Відповідно до п.3 ч.1 ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" організаційну систему державної реєстрації прав становлять, зокрема, державні реєстратори прав на нерухоме майно.
       Згідно з ст. 27 вказаного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі:
1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;
2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;
5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;
6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;
7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;
8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;
9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;
10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;
11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;
12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;
13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;
13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності;
13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";
14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
       У справі встановлено, свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на ім"я матері сторін у справі ОСОБА_3 не видавалося.
       07 липня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Сакалюк С.Г. прийнято рішення №30366739 про проведення державної реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 на підставі заяви та доданих до неї документів ОСОБА_2 , що діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності на представлення інтересів ОСОБА_3 , внаслідок чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №15302857 від 21 червня 2016 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на зазначену квартиру ( т.2 а.с.124, 125).
       Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом, яка належала його батьку ОСОБА_4 , є обґрунтованими, оскаржуваним рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №30366739 від 07 липня 2016 року, яке було винесено ОСОБА_5 , державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та довільних процедур Дніпропетровської міської ради порушуються права позивача, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.
       Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 слід зазначити, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.         Тому відсутні правові підстави визнання права власності на нерухоме майно за померлим батьком сторін, оскільки у зв`язку із його смертю така особа не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності
       Щодо позовних вимог позивача про встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті батька позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 слід зазначити.
       Частина 1 ст. 315 ЦПК України містить перелік юридичних фактів, які встановлює суд, а саме: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;
6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;
7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;
9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
       У ч. 2 ст. 315 ЦПК України зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
       Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є безпідставними, оскільки встановлення такого факту не було передбачено діючим цивільним та цивільним процесуальним законодавством України на момент смерті батька позивача.
       Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання свідоцтва на право власності, видане на ім`я ОСОБА_3 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 недійсним слід зазначити, у справі було встановлено, що свідоцтво на право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_3 взагалі не видавалося.
       Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_3 .
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОК "Житлово-будівельний кооператив №307", Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №307", Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої Дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом - скасувати.
       Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №307", Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої Дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.
       Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №30366739 від 07 липня 2016 року, яке було винесено ОСОБА_5 , державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та довільних процедур Дніпропетровської міської ради. 
       У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
       Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення з позовною заявою та апеляційною скаргою у розмірі 5434 грн. 50 коп.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова