ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 липня 2021 року           справа №360/2424/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 р. у справі № 360/2424/20 (головуючий І інстанції Свергун І.О., повний текст рішення складено 21.08.2020 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                       УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, яке не було отримано під час проходження служби та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 сплатити ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час затримки розрахунку (а.с. 1-3).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 . Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.03.2020 по 15.03.2020 у сумі 2035,66 грн. (а.с. 50-55). 
Позивач не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, вважає висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.03.2020 по 24.06.2020 у сумі 63136,15 грн..
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, та невірно визначено розмір середньоденного заробітку 185,06 грн. Окрім того, при визначенні кількості днів затримки розрахунку – 11  календарних днів, судом не було враховано, що на день постановлення рішення відповідачем не було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Відповідач у відзиві проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 (арк. спр. 16).
Відповідно до контракту про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України, позивач проходив службу у Сєвєродонецькому міському військовому комісаріаті з 15.01.2016р. по 04.03.2020р. (арк. спр. 4-6).
Згідно з витягом з наказу від 04.03.2020р. № 41 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , стрільця 3-го відділення охорони 1-го взводу охорони роти Сєвєродонецького міського військового комісаріату Луганської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », звільненого наказом військового комісара (по особовому складу) від 25 лютого 2020 року №5-РС у запас за підпунктом «й» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду, вважати такими, що 04 березня 2020 року справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до Сєвєродонецького міського військового комісаріату Луганської області. 04 березня 2020 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (арк. спр. 7-8).
03.03.2020р. позивач звернувся з рапортом від 02.03.2020р., зареєстрованого під № 1983 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно (арк. спр. 35).
Відповідно до Акту про відмову отримання речового майна від 30.03.2020р., складеного начальником відділення забезпечення Луганського ОВК капітаном О.Волковим, начальником складу Луганського ОВК працівником ЗСУ В. Хохловим, військовим комісаром Сєвєродонецького МВК підполковником ОСОБА_2 та старшим офіцером відділення обліку офіцерів запасу і кадрів Сєвєродонецького МВК майором ОСОБА_3 , 30.03.2020р. старший солдат ОСОБА_4 відмовився отримувати речове майно, яке належало до видачі згідно норми забезпечення (арк. спр. 32).
31.03.2020р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявами, в яких просив надати відповідь на рапорт про виплату компенсації за неотримане речове майно та надати розшифровку грошової компенсації при звільнені згідно грошового атестату (арк. спр. 10,11).
У відповідь на заяви позивача відповідач листом від 16.04.2020р. № ВЗ 224/1 повідомив, що грошова компенсація за неотримане речове майно є виплатою, яка призначається та сплачується в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони на відповідний рік, та потребує значних витрат в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони на відповідний рік, отже, потребує додаткового замовлення бюджетних коштів Луганським ОВК у головного розпорядника. Задля уникнення вищевказаної ситуації, зайвих витрат зі сторони Міноборони, позивачу було запропоновано 03.03.2020 р. отримати речове майно, яке знаходилось на речовому складі ІНФОРМАЦІЯ_5 та яке не було отримано за весь час отримання служби у Збройних Силах України, згідно накладної № 90 від 03.03.2020, але позивач відмовився від отримання речового майна, що підтверджується актом від 03.03.2020 (арк. спр. 12).
Відповідно до довідки про отримане позивачем грошове забезпечення за два місяці перед місяцем звільнення від 20.07.2020р. № ВФЗ-769 позивачу нараховано в січні 2020 року 17683,09 грн. з яких: 600 грн оклад за військове звання, 2730,00 грн. посадовий оклад, 1165,50 грн. надбавка за вислугу років, 2922,08 грн. надбавка за особливості проходження служби, 3549,00 грн премія, 216,51 індексація, 6500,00 винагорода за участь в ООС; в лютому 2020 року нараховано 17957,81 грн, з яких: 600 грн оклад за військове звання, 2730,00 грн. посадовий оклад, 1332,00 грн. надбавка за вислугу років, 3030,30 грн. надбавка за особливості проходження служби, 3549,00 грн. премія, 216,51 індексація, 6500,00 винагорода за участь в ООС (арк. спр. 29).
Наведені обставини сторонами не оспорюються.
Рішенням у цій справі визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати позивачеві грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язано Луганський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію за неотримане речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.
Відповідачем апеляційна скарга не подана, а тому колегія суддів переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
У відповідності до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Отже, у даному випадку  відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо не проведення з позивачем своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки; вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум; відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно частини 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, в якій зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 викладені наступні правові висновки: «Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.» 
Необхідність застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Згідно пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.
При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
За правилами пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Як встановлено судом, день звільнення позивача 04 березня 2020 року вважається останнім днем служби. 
Згідно з довідкою грошове забезпечення позивача за останні два місяця служби, що передують звільненню, складає: 11183,09 грн., лютий 11457,81 грн. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці колегією суддів не враховується винагорода за участь в ООС, оскільки не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить як від днів участі в антитерористичної операції, так і від виконання завдань, що визначаються наказом командира.
Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 377,35 грн. (11183,09 грн+11457,81 грн.: 60 календарних днів).
Згідно довідки відповідача від 04.06.2021р. №ВФЗ-692 при звільненні позивачеві було нараховано та сплачено 58 712 грн.95 коп..
З виписки з карткового рахунку позивача вбачається, що відповідач перерахував на рахунок позивача: 53136,38 коп. - 15.03.2020р., тобто із затриманням на 11 календарних днів.
Грошова компенсація за неотримане речове майно виплачена не була.
У відповідності до довідки відповідача №10 від 11.06.2021р. вартість речового майна, що підлягає видачі позивачеві становить 6216 грн.43 коп..
Таким чином, загальний розмір сум, які підлягали виплаті позивачу при звільненні становить 64929,38  грн. (58 712 грн.95 коп.+ 6 216 грн.43 коп.)
Відтак, розмір несвоєчасно сплаченої суми складає :
-53136,38 грн. , яка перерахована 15.03.2020р. – 81,84% від загальної суми, що належала виплаті при звільненні (53136,38 грн.\ 64929,38  грн. х100), кількість днів затримки 11, компенсація за затримку розрахунку при звільненні становить 3397,05 грн..(середньоденний заробіток 377,35 грн. х  11 днів х81,84%);
- вартість речового майна, що підлягає видачі позивачеві 6 216 грн.43 коп..– 9,57 % від загальної суми, що належала виплаті при звільненні (6 216 грн.43 коп.\ 64929,38грн. х100), кількість днів затримки 170 (по дату прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі), компенсація за затримку розрахунку при звільненні становить 6139,11 грн..( 377,35 грн. середньоденний заробіток. х  170 днів х 9,57 % );
Таким чином, загальна сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить 9536,16 грн. (3397,05 грн.+ 6139,11грн.).
З огляду на встановлені обставини та з метою дотримання балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягає стягненню компенсація за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 9536,16 грн.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.03.2020 по 15.03.2020 у сумі 2035,66 грн.
Керуючись статями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 р. у справі № 360/2424/20 - задовольнити частково.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 р. у справі № 360/2424/20 - змінити.
Змінити абзац четвертий резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 р. у справі №360/2424/20 виклавши його в наступній редакції:
«Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.03.2020р. по 21.08.2020р. у сумі 9536,16 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять шість грн. 16 коп.)».
В решті рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 р. у справі №360/2424/20  - залишити без змін.
Постанова у повному обсязі складена 06 липня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:                                                                                Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                      А.А. Блохін

                                                                                                                І.В. Сіваченко