Номер провадження: 22-ц/813/5361/21 
Номер справи місцевого суду: 504/3713/16-ц
Головуючий у першій інстанції Добров П.В 
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого - Гірняк Л.А.
Суддів - Сегеди С.М.,Цюри Т.В.
За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

Представника 3-ї особи- Шевчук В.М.
       розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційні скарги Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області та ОСОБА_1 - правонаступника ОСОБА_2 на заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, за участю третіх осіб - Головного управління Держгеокадастру в Одеської області та ОСОБА_1 -правонаступника ОСОБА_2 ,
       - про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:
       ПРОЦЕДУРА
       Короткий зміст позовних вимог
       В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, за участю третіх осіб - Головного управління Держгеокадастру в Одеської області та ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, поновлення та визнання права власності на земельну ділянку.
       Зазначає, що вона відповідно до рішення органу місцевого самоврядування Фонтанської сільської ради Лиманьского (Комінтерніського) району Одеської області № 89-ХХІІІ від 18 травня 2000 року отримала у приватну власність земельну ділянку, яка розташована в межах населеного пункту на території Фонтанської сільської ради Лиманьского (Комінтерніського) району Одеської області по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0942 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122786400:02:001:2669, про що у паспорті громадянина України, який належить позивачу було зроблено відповідну відмітку, що фактично підтверджує набуття позивачем ОСОБА_3 права власності на вказану земельну ділянку.
        Вона звернулась до уповноваженої землевпорядної проектної організації та замовила розроблення документації з землеустрою щодо відведення у власність виділеної земельної ділянки. Документація з землеустрою була розроблена та погоджена у встановленому законом порядку, який діяв на час події
        17 травня 2001 року позивачка ОСОБА_3 особисто отримала зареєстрований та підписаний головою Фонтанської сільської ради державний акт про право приватної власності на землю, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» за серією III - ОД № 086196.
       На початку другого півріччя 2015 року перебуваючи у справах в одному з агентств нерухомості, що розташоване на території села Фонтанка, їй стало відомо, що на підставі рішення Фонтанської сільської ради за № 7-ХХІІ від 01.12.1994 року земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_4 та 02.03.2010 року вона отримала державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку серія ЯИ № 237895, з присвоєним кадастровим номером 5122786400:02:001:2669. 
       В подальшому відповідачка за договором купівлі-продажу здійснила відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_1 .
       Посилаючись на безпідставність отримання земельної ділянки та незаконності відчудження, просила задовольнити позовні вимоги.
       Рішенням Комінтернівського районного суду м. Одеси від 04.10.2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області за участю третіх осіб - Головного управління Держгеокадастру в Одеської області та ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, поновлення та визнання права власності на земельну ділянку - задоволено в повному обсязі.
       Визнано недійсним рішення органу місцевого самоврядування Фонтанської сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області № 7-ХХІІ від 01.12.1994 року про безкоштовну передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальноюплощею 0,094 га, що знаходиться на території Фонтанської сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області за адресою АДРЕСА_1 .
       Визнано недійснимДержавний акт на право приватної власності на землю ділянку серія ЯИ № 237895 від 02.07.2010 рокукадастровий номер 5122786400:02:001:2669 загальною площею 0,0942га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
       Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.03.2010 року зареєстрований в реєстрі за № 641, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0942 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122786400:02:001:2669.
       Визнано право власності за ОСОБА_3 (паспорт серія НОМЕР_1 , номер ОКПП НОМЕР_2 ), на земельну ділянку яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0942 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122786400:02:001:2669.
       Здійснено реєстрацію за ОСОБА_3 (паспорт серія НОМЕР_1 , номер ОКПП НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0942 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель іі споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122786400:02:001:2669.
       Ухвалою Комінтернівського районного суду м. одеси від 22 лютого 2018 року у задоволені заяви представника Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області про перегляд заочного рішення у справі № 504/3713/16-ц від 04.10.2017 року -відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питнання про скасування заочного рішення Комінтернівського району Одеської області від 04.10.2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       Зазначає, що відповідно до копії паспорту ОСОБА_3 , наявного в матеріалах справи, станом на 08.07.2014 року, на момент видачі довіреності ОСОБА_5 представляти її інтереси в суді, її вік становив 46 років, проте в паспорті не було обов`язкової вклеєної фотографії., що відповідає її віку. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотографій при досягненнійого власником 45 річного віку, вважаєтться недійсним
       Зазначена довіреність, була надана на 3 роки та дійсна до 08.07.2017 року.
       Зі спливом строку дійсності довіреності,представником ОСОБА_6 всупереч ст.44 ЦПК України( в редакції на час розгляду справи) не було надано іншої довіреності, якою б ОСОБА_3 уповноважувала представляти її інтереси при розгляді справи.
       Підставою для видачі державного акту № 086196 від 17.05.2001 року , стало рішення сільської ради, яким ОСОБА_3 передано земельну ділянку у приватну власність.Рішення містить додаток , відповідно до якого у списку осіб, які отримали земельні ділянки у власність, громадянки ОСОБА_3 та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 .
       В супереч ст.321 ЦК України, порушено право власності ОСОБА_1 , який на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2010 року отримав у власність оспорювану земельну ділянку, однак суд не залучив ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, до участі в справі в якості відповідача,що призвело до порушення судом норм матеріального права. Судом порушено принцип рівності сторін, його суд належним чином не сповіщав про час та місце розгляд справи.
       До суду не надано проект відведення земельної ділянки ОСОБА_3 .
       В супереч ст.57 ЦПК України(діячої станом на 04.10.2017 року), суд встановив факт наявності накої документації за відсутністю її в матеріалах справи, що потягло за собою висновків уду, які не відповідають дійсності.
       Суд вийшов за межі позовних вимог оскільки позовні вимоги заявлені з підстав ст.388 ЦК України.
       Уточнений позов не підписаний позивачем, однак районний суд прийняв його до розгляду. 
       В апеляційній скарзі Фонтанська сільська рада просила суд скасувати заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської оласті від 04.20.2017 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для розгляду справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       Зазначає, що у додатку до рішення Фонтанської сільської ради № 89-ХХ111 від 18.05.2000 року, на яке позивач посилається, як на підставу законності отримання державного акту від 17.01.2001 року серії 1110ОД № 086196, та, відповідно земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , відсутня позивачка.
       Будь-яких рішень органу місцевого самоврядування,підтверджуючи правомірність набуття позивачем права на земельну ділянку, посвідченого державним актом, позивачем не надано.
       Зазначає, що процедкра передачі земельної ділянки у приватну вдасність визначена ст.17 ЗК України( в редакції 2000 року). 
       При цьому, право, посвідчене державними актами, є похідним від прийняття відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та ст.152 ЗК України захист право осіб не може змінюватися лише шляхом визнання відповідного акта недійсим, якщо рішення, на підставі якого виданий цей акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.
        При розгляді апеляційних скарг ОСОБА_2 надала рішення Комінтернівського районного суду від 18.12.2019 року, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24.03.2021 року( справа № 504/4768/18) яким: 
       позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 086196 від 17 травня 2001 року, задоволено.
       Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 086196 від 17 травня 2001 року, виданого Фонтанською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення Фонтанської сільської ради № 89-ХХІІІ від 18.05.2000 року на ім`я громадянки ОСОБА_3 .
       Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 документально підтверджені витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
       Зазначене судове рішення винесено після ухвалення заочного рішення Комінтернівського районного уду м. Одеси від 04 жовтня 2017 року та приймається апеляційним судом.
       В судове засідання не з`явилась ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представник Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, треті особи - Головне управління Держгеокадастру в Одеської області. Про час та місце розгляду сповіщені належним чином.
       Представник Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області просить відкласти розгляд справи посилаючись на те, що їх представник знаходиться у щорічній відпустці. Надано розпорядження від 17.06.2021року № 209/2021/кР.
       Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання представників відповідача про відкладення розгляду справи справу розглянути за відсутності її учасників.
        В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю, а клопотання Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області про відкладення розгляду справи –відхилити.

       ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ         
       Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що зявились,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.
       Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення Фонтанської сільської ради № 7-хх11 від 01.12.1994 року та державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі вказаного рішення, районний суд обгрунтовував неправомірність документів тим, що з їх прийняттям неправомірно позбавлено права власності на земельно ділянку ОСОБА_3 набутої на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ОД № 086196 від 17.01.2001 року, зареєстрований у книзі державних актів на право власності на землю № 1577, отриманий на підставі рішення органу місцевого самоврядування Фонтанської сільської ради від 18 травня 2000 року.
       З таким висновком районного суду погодитись не можна з огляду на наступне.
       У частині 3 ст. ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів,чинних на час вчинення окремих процесуальних дій. Розгляду і вирішення спави.
       Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Судом першої інстанції встановлено, що 17 травня 2001 року Фонтанською сільською Радою народних депутатів громадянці України ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Фонтанської сільської Ради народних депутатів № 89-ХХІІІ від 18 травня 2000 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №086196, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1577, та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,094 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради, в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
       Згідно рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області «Про передачу в приватну власність безкоштовно громадянам земельних ділянок» від 18 травня 2000 року №89-ХХІІІ, наданого архівним відділом Лиманської районної державної адміністрації Одеської області суду на виконання ухвали суду про витребування доказів, судом першої інстанції правильно встановлено, що Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, розглянувши заяви громадян про передачу в приватну власність земельних ділянок, раніше наданих їм для житлового будівництва, садово-городнього будівництва та обслуговування житлового будівництва та господарських будівель, керуючись ст. ст. 6, 9, 17, 67 Земельного кодексу України, вирішила передати у приватну власність безкоштовно громадянам земельні ділянки, раніше надані їм для житлового будівництва, садово-городнього будівництва та обслуговування житлового будівництва та господарських споруд, згідно списку № І (Додаток № І списки громадян, їх заяви).
       Додаток №І до рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 89 від 18 травня 2000 року 13 сесії ХХІІІ скликання містить Список №І громадян Фонтанської сільської ради, яким передано у приватну власність земельні ділянки, що знаходяться в їх користуванні у відповідності з Декретом Кабінету Міністрів України, в якому зазначені прізвища, ім`я та по батькові громадян, площа та адреса земельної ділянки, що передається у приватну власність, найменування і номер документу про надання земельної ділянки.
        З Додатоку № І до рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області «Про передачу в приватну власність безкоштовно громадянам земельних ділянок» № 89 від 18 травня 2000 року 13 сесії ХХІІІ скликання, вбачається, що в Списку № І громадян Фонтанської сільської ради, яким передано у приватну власність земельні ділянки, що знаходяться в їх користуванні у відповідності з Декретом Кабінету Міністрів України, прізвище, ім`я та по батькові громадянки України ОСОБА_3 , відсутнє.
       Відсутні, також, й будь-які дані про передачу у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,094 га, розташованої на території Фонтанської сільської ради, в АДРЕСА_1 , на підставі зазначеного рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області «Про передачу в приватну власність безкоштовно громадянам земельних ділянок» № 89 від 18 травня 2000 року.
       Будь-яких інших рішень органу місцевого самоврядування,підтверджуючих павомірність набуття позивачем права на зазначену земельну ділянку,посвідченого державним актом, позивачкою не надано.
       На момент виникнення павовідносин діяв Земельний Кодекс України в редакції від 12.07.2000 року, приписи якого необхідно застосовувати при розгляді правовідносин щодо павомірності набуття права власності позивача на земельну ділянку.
       Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено право громадян України на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).
       Згідно ч. 4 ст. 6 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ встановлено, що безоплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного ст. 67 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ.
       Відповідно до положень п. 1, п. 2 і п. 6 ч. 1 ст. 9 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належала передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ, реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі, погодження проектів землеустрою.
       Згідно нормам ч. 3 ст. 17 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ встановлено, що громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови – до районної, міської в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї.
       Відповідно до положень ч. 4 ст. 17 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядними, природоохоронними і санітарними органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.
       Згідно статті 22 Кодексу, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.
       З аналізу норм чинного на час виникнення правовідносин законодавства слідує, що для підтвердження правомірності виникнення права власності на землю позивач повинен надати до суду окрім державного акту, документи, підтверджуючі встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), якими мають бути відповідна технічна документація зі встановлення меж земельної ділянки внатурі (на місцевості) та рішення сільської ради про її затвердження та передачу у власність громадянину земельної ділянки.
       Рішення Фонтанської сільської ради № 89-ХХІІІ від 18.05.2000 року, на яке посилається ОСОБА_3 у своєму позові, не підтверджує надання їй у власність земельної ділянки, а наданий для огляду суду оригінал державного акту серії ІІІ-ОД № 086196 від 17.01.2001 року є лише похідним від рішення документом.
       Згідно п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» державні акти про траво власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі тішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів .Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов`язаних з дравом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи достійного користування. Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користу вання, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.
       У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року № 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
       За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції не встановлено у повному обсязі усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
       Згідно ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
       Між тим, рішенням Комінтернівського районного суду від 18.12.2019 року, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24.03.2021 року( справа № 504/4768/18) яким: 
       позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 086196 від 17 травня 2001 року, задоволено.
       Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 086196 від 17 травня 2001 року, виданого Фонтанською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення Фонтанської сільської ради № 89-ХХІІІ від 18.05.2000 року на ім`я громадянки ОСОБА_3 .
       Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 документально підтверджені витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
       Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
       Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
       Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
       За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       За змістом статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
       Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
       Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
       Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
       Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
       Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
       Відсутність в архівному відділі Лиманської районної державної адміністрації додатків до рішення сільської ради, з яким позивач пов`язує отримання ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 не може безумовно свідчити про неправомірність отримання відповідачем земельної ділянки. 
       Крім того, всупереч ст.57 ЦПК Ураїни        ( діючої на 04.10.2017 року) районний суд встановив факт пректу відведення земельної ділянки ОСОБА_3 за її відсутності в матеріалах справи, що потягло за собою встпановлення судом висновків, які не відповідають дійсності.        
       З матеріалів спаіи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2010 року набув право власності відповідно до договору купівлі-продажу, який позивач, відповідно лдо позовних вимог, просить визнати недійсним.
       Незалучення власника земельної ділянки- ОСОБА_1 , павочин щодо якого оскаржується, є порушенням ст.33 ЦПК України ( в редакції на час розгляду спави) та призвело до порушення його прав та обов`язків.
       Процесуальна рівність (засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом) забезпечує гарантії доступності до правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.
        Принцип рівності перед судом є основою сучасної концепції справедливого правосуддя. Для кожної людини у правовій державі насамперед важливо мати доступ до правосуддя і можливість вільно, швидко, безперешкодно реалізувати право на судовий захист незалежно від належності до певної соціальної групи або інших персональних характеристик особи.
       Принцип рівності був неодноразово застосований ЄСПЛ і у справах щодо України. У справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03), рішення від 15 травня 2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом (див., серед інших рішень та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], заява № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, серія A № 245-C, п. 26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).
       З врахуванням зазначеного, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не доведено правомірність набуття нею земельної ділянки по АДРЕСА_1 належними та допустимими доказами, не підтверджено право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5122786400:02:001:2669, при прийнятті судового рішення порушено принцип рівності сторін, а тому районний суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені судом через неправильне застосування норм матеріального права та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення по суті вимог заяви.
       Керуючись ст. 367,368,374,376,381,382,384,389,390 ЦПК  України, судова колегія,-                                                                             
ПОСТАНОВИЛА:        
Апеляційну скаргу Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області та ОСОБА_1 -правонаступника ОСОБА_2 , задовольнити.
        Заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року, скасувати та прийняти постанову.
       Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, за участю третіх осіб - Головного управління Держгеокадастру в Одеської області та ОСОБА_1 -правонаступника ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки, залишити без задоволення.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст судового рішення складено 20.07.2021 року, оскільки суддя Гірняк Л.А. перебувала у відпустці відповідно до наказу № 92-в від 07.07.2021 року з 12.07-16.07.2021 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

С.М.Сегеда

Т.В.Цюра