ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/1085/17                                        Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г. В.
суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.
за участю секретаря Масловської К.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги: Державного підприємства "Українська залізнична швидкісна компанія", Головного управління Державної податкової служби у місті Києві
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року
у справі №826/1085/17 (розглянуто у відкритому судовому засіданні)
за позовом Державного підприємства "Українська залізнична швидкісна компанія"
до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
(правонаступник Головне управління Державної податкової служби у місті Києві)
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- 

В С Т А Н О В И Л А :
У січні 2017 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Державне підприємство "Українська залізнична швидкісна компанія" (надалі - позивач, ДП "Українська залізнична швидкісна компанія") з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.06.2016  року №0003011402, №0003021402.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки контролюючого органу, викладених в акті перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій контрагентам ТОВ "Клімтехінвест" та ТОВ "Ньюлайн компані", є необґрунтованими. Їх відображення у деклараціях з податку на прибуток підприємств за відповідні податкові періоди правомірні.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року адміністративний позов Державного підприємства «Українська залізнична швидкісна компанія» - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві від 08.06.2016 №0003011402 в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на 14935194,00 грн.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 39439980) на користь Державного підприємства "Українська залізнична швидкісна компанія" (02096, м. Київ, вул. Привокзальна, 3, код ЄДРПОУ 38137835) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 224 027 (двохсот двадцяти чотирьох тисяч двадцяти семи) грн. 91 коп. 
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт 1) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимог у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт 1 посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Свої вимоги обґрунтовує, що позивач дійсно мав фінансово - господарські правовідносини з контрагентам ТОВ "Клімтехінвест" та ТОВ "Ньюлайн компані", які мали реальний характер та за якими було отримано послуги використані ним у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку, що підтверджується належним чином складеними відповідними первинними документами. При цьому позивач зазначив про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток на суму різниці, яка виникла внаслідок відсутності в декларації з податку на прибуток за 2015 рік значення об`єкту оподаткування попереднього звітного податкового періоду у розмірі 14935194,00 грн. не підтвердженого матеріалами попередньої перевірки. Також позивач зазначив про те, що розрахунки між ним та "КМЕУ-1" ДТГО "Південно-західна залізниця" по відсоткам за користування позики за кредитними договорами, що укладені між ПАТ "Альфа-банк" та ДТГО "Південно - Західна залізниця" шляхом повідомлення "Авізо" на суму курсових різниць проведені відповідно до умов договору  від 30.12.2014 № ПЗ/БМЕС-147068/НЮ.
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідачем (надалі - апелянт 2) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт 2 посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Свої вимоги обґрунтовує безтоварність здійснення господарської діяльності, оскільки позивачем в ході проведення перевірки не надано документів, які б засвідчили факт реалізації господарських операцій з ТОВ "Клімтехінвест" та ТОВ "Ньюлайн компані".
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року продовжено строк розгляду апеляційних скарг Державного підприємства "Українська залізнична швидкісна компанія", Головного управління Державної податкової служби у місті Києві та витребувано у відповідача детальний розрахунок до податкових повідомлень-рішень від 08.06.2016  року №0003011402, №0003021402, з зазначенням за яке порушення застосовано штрафні санкції (по кожному з контрагентів).
Представник відповідача заявлено клопотання про заміну відповідача на правонаступника з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві.
В судовому засіданні вислухавши думку сторін, колегія суддів доходить висновку, що клопотання відповідач підлягає задоволення, замінити відповідача у справі з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, з підстав зазначених у апеляційній скарзі. Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні представник відповідача (апелянт 2) підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та зазначив, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Проти апеляційної скарги позивача заперечував у повному обсязі.
Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що співробітниками Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку з питань дотримання Державним підприємством «Українська залізнична швидкісна компанія» вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 06.05.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.
За результатами перевірки складено акт від 23.05.2016 року № 218/26-15-14-02-01-14/38137835 (надалі - акт перевірки).
В акті перевірки контролюючим органом встановлено наступні порушення: 
- порушення пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток у розмірі 25945094грн.;
- порушення пункту 185.1 статті 185, статті 186, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.2 статті 190, пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого було встановлено завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з ПДВ на суму 3753681,00 грн.;
- за матеріалами попередньої перевірки (акт від 27.05.2015 №3269/26-51-22-02/38137835), в порушення статей 22, 188 пункту 190.2 статті 190, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, самостійно не здійснено коригування залишку від`ємного значення в наступних деклараціях з ПДВ, в результаті чого зменшено залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.24) в сумі 954139грн.
На підставі висновків викладених у акті перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення 08.06.2016 року:
-          № 0003021402, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) з податку на додану вартість у розмірі 353430,00 грн за завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2015 року у розмірі 3753681,00 грн;
-           № 0003011402, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на 25945094,00 грн. 
Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент проведення відповідачем перевірки позивача податкове повідомлення - рішення від 25.05.2015 року №0003692202 оскаржувалось в судовому порядку, а отже не було узгодженим, з огляду на що у позивача не виникало обов`язку щодо формування даних податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік з урахуванням результатів попередньої перевірки відображених в акті від 27.05.2015 року №3269/26-51-22-02/38137835. З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для скасування податкового повідомлення - рішення від 08.06.2016 №0003011402 в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на 14935194,00 грн.
В частині відмови у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано суду документів, які відповідно до умов договорів укладених з контрагентами ТОВ "Клімтехінвест" та ТОВ "Ньюлайн компані" мають засвідчувати факт виконання робіт, а надані складені з порушення вимог Закону України "Про бухгалтерський облік" та з них є неможливим встановити осіб які їх підписали/склали, а також те, що позивачем не надано суду документів на підтвердження факту допуску працівників ТОВ "Клімтехінвест" та ТОВ "Ньюлайн компані" для виконання робіт відповідно до укладених з позивачем договорів, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження реальності та товарності фінансово - господарських відносин з контрагентами ТОВ "Клімтехінвест" та ТОВ "Ньюлайн компані". Крім того, суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду справи  відсутні підстави для висновку про те, що у позивача були наявні правові підстави для включення до складу інших операційних витрат звіту про фінансові результати за 2015 рік суми відрахувань на утримання апарату   Державної адміністрації залізничного транспорту України у   розмірі 3 591 000,00 грн. та вважати необґрунтованими висновки відповідача щодо порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134. статті 134   Податкового кодексу України та завищення витрат у рядку 2180 Звіту "Інші операційні витрати" Звіту про фінансові результати підприємства за 2015 рік на суму 3 591 000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За змістом частини першої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які у розумінні абзацу одинадцятого статті 1 цього Закону є документами, які містять відомості про господарську операцію та відповідно до частини другої статті 9 цього ж Закону  повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської діяльності і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III «Податок на прибуток підприємств» Податкового кодексу України.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій). Згідно з пунктом 5 Положення дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Пункти 5 - 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, визначають, що витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Отже, об`єктом справляння податку на прибуток є фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності підприємства, за правилами бухгалтерського обліку та відкоригований на різниці, передбачені ПК України. Обов`язковою умовою виникнення у платника права на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів.
Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
За правилами підпункту «а» пункту 198.1. статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Відповідно до пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.6. статті 198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Отже, формування фінансових показників, які враховуються при визначені оподатковуваного прибутку підприємства, а також податкового кредиту для цілей визначення суми податкових зобов`язань з ПДВ повинно здійснюватися тільки щодо фактичного здійснення господарських операцій, підтверджених належним чином оформленими первинними документами та іншими обліковими документами, складання яких для оформлення операцій певного виду передбачено правовими нормами. При цьому презумується, що такі документи є достовірними, а зафіксована в них інформація розкриває справжній зміст господарської операції, свідчить про її економічну вигоду (виправданість, ризик). Якщо певна господарська операція не відбулася або її зміст інший, ніж той, стосовно якого складені документи, підстави для відтворення фінансових показників операції в податковому обліку відсутні (в разі якщо документи складені про людське око) або ж операція відтворюється відповідно до її дійсного змісту, що відповідає    принципу превалювання сутності над формою, згідно з яким операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Слід враховувати, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та визначення оподатковуваного прибутку, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.
Про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Водночас, кожна з наведених вище обставин не може бути самостійним та беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що між позивачем (Замовник), з однієї сторони та ТОВ "Клімтехінвест" (Виконавець), з іншої сторони укладено договір від 15.11.2013 року № 108/УЗЩК, предметом якого є надання послуг з комплексного прибирання приміщень Виробничого корпусу № 1 Сервісно - технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця. 
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 4.1, підпунктом 6.3.6 пункту 6.3 вищезазначеного договору документами, які мають засвідчувати факт здійснення надання послуг за ним є протокол погодження договірної ціни, калькуляцію по комплексному прибиранню приміщень, графік надання послуг, рахунки -фактури, акти здачі - приймання наданих послуг. Виконавець повинен мати: дозвіл на виконання послуг на висоті; сертифікати відповідності чистильних та миючих засобів, які будуть вживатися при виконанні прибирання, висновки Державної санітарно-епідеміологічної експертизи щодо дозволу на використання чистильних та миючих засобів.
Згідно з підпункту 6.3.9 пункту 6.3 вказаного договору виконавець зобов`язаний сплачувати замовнику на підставі окремо укладеної угоди та рахунків-фактур вартість фактично спожитих для виконання послуг обсягів електроенергії, водопостачання та водовідведення впродовж 5 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури.
На підтвердження виконання зазначеного договору позивач надав до суду першої інстанції копії наступних первинних документів: додатків до договору №108/УЗШК від 15.11.2013 - додатку №1 "Перелік приміщень Виробничого корпусу №1 Сервісно-технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця і періодичністю їх прибирання", додатку №2 "Протокол погодження договірної ціни на послуги з комплексного прибирання приміщень", додатку №3 "Кошторис надання послуг по комплексному прибиранню приміщень", додатку №3.1 "Калькуляція вартості прибирання приміщень: одне щоденне прибирання", додатку №3.2 "Калькуляція вартості прибирання приміщень: одне щотижневе прибирання", додатку №3.3 "Калькуляція вартості прибирання приміщень: одноразове на місяць", додатку №4 "Вимоги до якості прибраних поверхонь", додатку № 5 "Перелік приміщень Виробничого корпусу № 1 Сервісно - технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця, Інженерного центру і періодичність їх прибирання на час припинення експлуатації електропоїздів Hyundai", додатку № 6 "Кошторис надання послуг по комплексному прибиранню приміщень Виробничого корпусу № 1 Сервісно - технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця, Інженерного центру і періодичність їх прибирання на час припинення експлуатації електропоїздів Hyundai", додатку № 6.1 "Калькуляція вартості прибирання приміщень Виробничого корпусу № 1 Сервісно - технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця, Інженерного центру і періодичність їх прибирання на час припинення експлуатації електропоїздів Hyundai: одне щоденне прибирання", додатку № 6.2 "Калькуляція вартості прибирання приміщень Виробничого корпусу № 1 Сервісно - технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця, Інженерного центру і періодичність їх прибирання на час припинення експлуатації електропоїздів Hyundai: одне щотижневе прибирання", додатку № 7 "Перелік приміщень та прилеглої території Виробничого корпусу № 1 Сервісно - технічного обслуговування електропоїздів ТПС та Інженерного центру Дарниця і періодичність їх прибирання", додатку № 8 "Протокол погодження договірної ціни на послуги   по комплексному прибиранню приміщень та прилеглої території Виробничого корпусу № 1 Сервісно - технічного обслуговування електропоїздів ТПС та Інженерного центру станції Дарниця", додатку № 9 "Кошторису надання послуг по комплексному прибиранню приміщень та прилеглої території Виробничого корпусу № 1 Сервісно - технічного обслуговування електропоїздів ТПС та Інженерного центру станції Дарниця", додатку № 9.1 "Калькуляція надання послуг по комплексному прибиранню приміщень та прилеглої території Виробничого корпусу № 1 Сервісно - технічного обслуговування електропоїздів ТПС та Інженерного центру станції Дарниця: одне щоденне прибирання", додатку № 9.2 "Калькуляція надання послуг по комплексному прибиранню приміщень та прилеглої території Виробничого корпусу № 1 Сервісно - технічного обслуговування електропоїздів ТПС та Інженерного центру станції Дарниця: одне щотижневе прибирання", додатку   9.3 "Калькуляція надання послуг по комплексному прибиранню приміщень та прилеглої території Виробничого корпусу № 1 Сервісно - технічного обслуговування електропоїздів ТПС та Інженерного центру станції Дарниця: одноразове на місяць", додаткових угод до договору від №108/УЗШК від 15.11.2013 № 1 від 14.02.2014, № 2 від 27.02.2014, № 3 від 03.03.2014, № 4 від 13.05.2014, № 5 від 13.05.2014, № 6 від 01.10.2014, №7 від 17.10.2014, № 8 від 31.12.2014, № 9 від 05.05.2015, № 10 від 26.06.2015 та № 11 від 19.07.2015, актів здачі-приймання наданих послуг по комплексному прибиранню приміщень та прилеглої території виробничого корпусу №1 сервісно-технічного обслуговування електропоїздів ТПС та інженерного центру станції Дарниця, рахунків на оплату, листів ТОВ "Клімтехінвест" від 13.02.2014 № УЗШК-14/274, від 13.08.2014 № 02, від 17.10.2014 № 1 та   № 2, від 31.12.2014 № 2, від 23.09.2015 № 1/23, від 30.09.2015 № 1/30, копії, яких залучено до матеріалів справи.
Укладеної угоди та рахунків-фактур виставлених відповідно до підпункту 6.3.9 пункту 6.3 договору від 15.11.2013 № 108/УЗЩК ТОВ "Клімтехінвест", як виконавцю, на вартість спожитих для виконання послуг обсягів електроенергії, водопостачання та водовідведення, та доказів оплати таких рахунків позивачем суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.
Суд першої інстанції звернув увагу, що позивачем не надано документів, які мали бути надані ТОВ "Клімтехінвест" відповідно до умов підпункту 6.3.6 пункту 6.3 договору від 15.11.2013 № 108/УЗЩК, а саме, дозволу на виконання послуг на висоті, сертифікатів відповідності чистильних та миючих засобів, які будуть вживатися при виконанні прибирання, висновків Державної санітарно-епідеміологічної експертизи щодо дозволу на використання чистильних та миючих засобів.
Так, відповідач зазначив про те, що на територію Виробничого корпусу №1 Сервісно-технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Приколійна, 1 обмежено доступ для сторонніх осіб. Зазначений факт не заперечується позивачем та підтверджується листами ТОВ "Клімтехінвест" від 13.02.2014 № УЗШК-14/274, від 13.08.2014 № 02, від 17.10.2014 № 1 та № 2, від 31.12.2014 № 2 в яких воно просить пропускати на територію ст. Дарниця для здійснення послуг з прибирання та забезпечити магнітними перепусками працівників відповідно до наведеного в листах переліку.
Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем не надано суду апеляційної інстанції докази того, що треті особи були допущені до виконання послуг по надання послуг з комплексного прибирання приміщень Виробничого корпусу № 1 Сервісно - технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця.
Між позивачем (Замовник), з однієї сторони та ТОВ "Ньюлайн компані" (Виконавець), з іншої сторони укладено договір на сервісне обслуговування та ремонт обладнання від 20.01.2015 року № 7-УЗШК, предметом якого є проведення профілактичного обслуговування обладнання та устаткування, а також ремонту обладнання перелік якого наведений і додатку № 1 до вказаного договору.
Відповідно до умов пунктів 2.2, 2.3 та 2.4 вказаного договору при виконанні ремонтних робіт та сервісного обслуговування виконавець використовує запасні частини й матеріали, вартість яких в подальшому компенсується замовником на підставі виставленого виконавцем рахунку і вказується в акті виконаних робіт. Вартість запасних частин та матеріалів, які використовуються   у ході ремонтних робіт та сервісного обслуговування обладнання узгоджується виконавцем з замовником шляхом надання пропозицій від постачальників запасних частин та матеріалів у строк до 5-ти робочих днів. При цьому якість використовуваних запчастин та матеріалів має бути підтверджена сертифікатами відповідності.
Пунктом 3.6 договору сервісного обслуговування та ремонту обладнання від 20.01.2015 № 7-УЗШК визначено, що замовник зобов`язується, шляхом укладання відповідної додаткової угоди до даного договору, надати виконавцю приміщення для розміщення персоналу та устаткування, забезпечити енергоносіями, водопостачанням та водовідведенням, а також забезпечити можливість заїзду та перебування у виробничих питаннях на території знаходження обладнання, що перебуває на сервісному обслуговуванні, оснащеної мобільної технічної лабораторії на базі автофургона, що використовується виконавцем для проведення робіт та транспортування, при необхідності за погодженням з замовником, до місця знаходження свого ремонтного центру великогабаритних вузлів та агрегатів, запасних частин та матеріалів, які використовуються у ході ремонтних /робіт та сервісного обслуговування обладнання.
Згідно з пунктом 4.2 вказаного договору виконавець зобов`язується у письмовій формі надати замовнику перелік та контактні телефони, своїх фахівців, які будуть здійснювати технічне обслуговування та ремонтні роботи щодо обладнання.
Відповідно до пункту 5.1 та 5.2 договору сервісного обслуговування та ремонту обладнання від 20.01.2015 № 7-УЗШК після виконання робіт з сервісного обслуговування або ремонтних робіт, представник виконавця складає проміжний акт в двох примірниках про проведення робіт з сервісного обслуговування (або ремонтних робіт) обладнання, зразок якого наведено у Додатку № 6 до даного Договору, та завіряє їх підписом. Такий підпис представника замовника є належним доказом проведення робіт виконавцем та прийняття їх замовником. На підставі заповнених проміжних актів про проведення робіт з сервісного обслуговування обладнання, виконавець складає акт прийому-передачі виконаних робіт у двох примірниках, які надає замовнику.
Пунктом 5.6 зазначеного договору визначено, що виконавець надає гарантію на виконані роботи протягом місяця після проведення таких робіт, за умови додержання замовником пунктів 3.1, 3.2 та 3.3 договору, при цьому перелік виконаних ремонтних робіт та замінених запасних частин, на які після ремонту розповсюджується гарантія, оформлюється окремим актом з поміткою "гарантія".
На підтвердження факту отримання послуг за договором сервісного обслуговування та ремонту обладнання від 20.01.2015 № 7-УЗШК позивачем надано до суду наступні документи: додатків до зазначеного договору № 1 "Перелік обладнання, прийнятого на ремонт та сервісне обслуговування", № 2 "Протоком погодження договірної ціни вартості сервісного обслуговування обладнання, прийнятого на ремонт та сервісне обслуговування", № 3 "Перелік робіт, що надаються замовнику під час сервісного обслуговування обладнання мийки серії XJ-1006/4CB-HP/SP-12D вагономийного комплексу та періодичність їх проведення", № 4 "Графік проведення робіт, з сервісного обслуговування обладнання мийки серії XJ-1006/4CB-HP/SP-12D вагономийного комплексу", № 5 "Калькуляція на роботи з обладнання мийки серії XJ-1006/4CB-HP/SP-12D вагономийного комплексу (за одиницю)", № 6 "Акт про проведення робіт з сервісного обслуговування обладнання", № 7 "Журнал реєстрації зауважень по роботі вагономийного обладнання", додаткової угоди № 1 від 15.05.2015 до договору № 7-УЗШК від 20.01.2015, актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) з сервісного обслуговування обладнання мийки серії XJ-1006/4CB- від 15.05.2015 за січень місяць 2015 року від 31.01.2015, за лютий місяць 2015 року від02.03.2015, за березень місяць 2015 року від 31.03.2015, за квітень місяць 2015 року від 30.04.2015, за травень місяць 2015 року, актів проведення робіт з сервісного обслуговування обладнання мийки серії XJ-1006/4CB-HP/SP-12D від 31.01.2015, від 02.03.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2015, від 15.05.2015, актів проведення робіт з ремонту обладнання вагонно - мийного комплексу для зовнішньої обмивки рухомого складу серії XJ-1006/4CB-H-P/SP-12D KIOVA "TAMMERMATIK" від 02.03.2015, від 30.04.2015, дефектного акту проведення комісійного обстеження трубопроводів подачі зі зворотними клапанами в накопичувальних басейнах - S, T обладнання вагонно - мийного комплексу для зовнішньої обмивки рухомого складу серії XJ-1006/4CB-H-P/SP-12D KIOVA "TAMMERMATIK" від 17.02.2015, рахунків на оплату від 31.01.2015 № 1, від 02.03.2015 №2, від 02.03.2015 №3, від 01.04.2015 № 4, від 30.04.2015 № 5, від 30.04.2015 № 6, від 15.05.2015 № 7.
Позивачем суду документів на підтвердження надання йому ТОВ "Ньюлайн компані" пропозицій від постачальників запасних частин та матеріалів та їх погодження, сертифікатів відповідності на запчастини та матеріали, які були використані в процесу виконання робіт, документів на підтвердження укладання з ТОВ "Ньюлайн компані" додаткової угоди на виконання умов пункту 3.6 договору від 20.01.2015 №7-УЗШК, наданих ТОВ "Ньюлайн компані" переліку та контактних телефони, фахівців, які здійснювали технічне обслуговування та ремонтні роботи щодо обладнання та виданої ТОВ "Ньюлайн компані" гарантію на виконані роботи суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості надання відповідних документів.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем надано на спростування висновків суду першої інстанції Наказ про пропускний режим ДП «УЗШК» від 26.11.2012 року №269 (надалі - Наказ №269).
У відповідності до пунктів 1.2, 1.3 Додатку №1 до Наказу №269 основною метою пропускного режиму є встановлення такого порядку, при якому виключається можливість проникнення на територію підприємства та до приміщень осіб, які не мають на те правових підстав або відповідного дозволу, а також вивезення (винесення) матеріальних цінностей і службових документів без відповідного дозволу. Вхід/вихід працівників та відвідувачів на територію до виробничих та адміністративних приміщень ТПС станції Дарниця по вулиці Приколійна, 3 здійснюється - за картками магнітної дії через контрольно-пропускний пункт (пости №1).
Згідно з підпункту 2.3.5 пункту 2.3 Додатку №1 до Наказу №269 тимчасові картки без фотографій для проходу через автоматичний турнікет видаються, зокрема, представникам комерційних структур з 9.00 до 11.00 год. та з 14.00 до 17.00 год., у разі письмової заявки за підписом директора або його заступників, технічного директора. Особа, яка замовляє для відвідувача тимчасову перепустку, має організувати супроводження відвідувача і несе персональну відповідальність під час його знаходження на території ТПС станції Дарниця.
Колегією суддів досліджено матеріали справи та встановлено, що позивачем ні під час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції не надано заявок  та дозволів на перебування сторонніх осіб на території станція Дарниця, як передбачено Додатками №1.1 - №1.4 до Наказу №269.
З аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано під час розгляду справи в судах всіх первинних документів, які мали бути складені та надані відповідно до умов договору та документів на підтвердження факту допуску працівників ТОВ "Ньюлайн компані" на територію позивача.
Крім того, в наданих позивачем до суду першої інстанції на підтвердження фактичного виконання ТОВ "Ньюлайн компані" робіт рахунках на оплату в графі "Виписав(ла)" містяться підписи скріплені печатками, водночас не зазначено даних особи/осіб, які/яка відповідні підписи вчинила/вчинили.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік" встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином з наданих позивачем суду на підтвердження виконання ТОВ "Ньюлайн компані" робіт рахунків на оплату неможливо встановити особу, яка їх виписала та вони складені з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік".
Отже, позивачем не надано суду первинних документів, які мають засвідчувати факт виконання робіт за договором сервісного обслуговування та ремонту обладнання від 20.01.2015 № 7-УЗШК, а надані складені з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік".
Щодо включення позивачем до складу інших операційних витрат звіту про фінансові результати за 2015 рік суми відрахувань на утримання апарату Державної адміністрації залізничного транспорту України у розмірі 3591000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 5, 6 статті 4 Закону України "Про залізничний транспорт" управління залізницями та іншими підприємствами залізничного транспорту, що належать до загальнодержавної власності, здійснюється органом управління залізничним транспортом - Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізницею), підпорядкованим центральному органу виконавчої влади в галузі транспорту. Управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученнях, а також регулювання виробничо-господарської діяльності у сфері організації і забезпечення цього процесу залізницями, підприємствами, установами та організаціями проводяться централізовано і належать виключно до компетенції Укрзалізниці, яка здійснює функції господарюючого суб`єкта. Створення, реорганізація та ліквідація підприємств, установ та організацій, які входять до складу залізниць, затвердження їх статутів (положень), а також укладання контрактів (трудових договорів) з їх керівниками здійснюється у порядку, встановленому чинним законодавством України, а також статутами залізниць.
Частиною 2 статті 10 зазначеного Закону встановлено, що економічні взаємовідносини між залізницями, включаючи розподіл доходів (прибутку) від перевезень, розрахунки, пов`язані з незабезпеченням схоронності вантажу та пошкодженням технічних засобів, розрахунки із заводами за ремонт рухомого складу та випуск запасних частин, іншими підприємствами, установами та організаціями залізничного транспорту загального користування, пов`язаними з організацією та забезпеченням процесу перевезень, регулюються виходячи з єдиної технології роботи в порядку, який визначає Укрзалізниця, а також на підставі угод між цими підприємствами, установами та організаціями, що укладаються відповідно до зазначеного порядку.
Згідно з частиною 2 статті 5 Закону України "Про залізничний транспорт" управління майном підприємств залізничного транспорту загального користування здійснюється Укрзалізницею в межах повноважень, визначених чинним законодавством України. 
Пунктом 1 Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 29.02.1996 № 262 встановлено, що Державна адміністрація залізничного транспорту (Укрзалізниця) є органом управління залізничним транспортом загального користування, підвідомчим Мінінфраструктури. До сфери управління Укрзалізниці входять Донецька, Львівська, Одеська, Південна, Південно-Західна та Придніпровська залізниці, а також інші об`єднання, підприємства, установи і організації залізничного транспорту (далі - підприємства) за переліком, визначеним Мінінфраструктури. Укрзалізниця здійснює централізоване управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученні та регулює виробничо-господарську діяльність залізниць у сфері організації цього процесу. 
Згідно з пунктом 6 вказаного Положення Укрзалізниця в межах своєї компетенції видає накази, обов`язкові для виконання залізницями та підприємствами, які входять до сфери управління Укрзалізниці, організує та контролює їх виконання. 
Пунктом 8 Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 29.02.1996 № 262 визначено, що генеральний директор Укрзалізниці має першого заступника та заступників, які призначаються Кабінетом Міністрів України за поданням Віце-прем`єр-міністра України - Міністра інфраструктури. 
Згідно з пунктом 9 вказаного Положення для розроблення основних напрямів розвитку залізничного транспорту, вирішення найважливіших питань його господарської діяльності створюється рада Укрзалізниці. Склад ради та положення про неї затверджуються Віце-прем`єр-міністром України - Міністром інфраструктури. Рішення ради проводяться в життя наказами генерального директора Укрзалізниці. 
Відповідно до частин 2 статті 75 Господарського кодексу України основним плановим документом державного комерційного підприємства є фінансовий план, відповідно до якого підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів.
Згідно з частиною 9 статті 75 Господарського кодексу України розподіл прибутку (доходу) державних комерційних підприємств здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог цього Кодексу та інших законів.
Відповідно до пункту 19 Методичних рекомендацій по застосуванню на залізничному транспорті Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджених Наказом Укрзалізниці №109-Ц від 24.03.2000 (із змінами та доповненнями, внесеними наказами Укрзалізниці №254-Ц від 03 липня 2000 року, № 598-Ц від 22.12.2000), до інших операційних витрат включаються також витрати на утримання Укрзалізниці.
Отже, позивач може включити до складу витрат суми відрахувань на утримання апарату Державної адміністрації залізничного транспорту України, водночас відповідні витрати мають бути включені на підставі відповідного обов`язкового до виконання рішення прийнятого Радою Укрзалізниці та введеного в дію наказом генерального директора Укрзалізниці.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. 
Відповідно до акту від 23.05.2016 року № 218/26-15-14-02-01-14/38137835 позивачем до перевірки не надано документального підтвердження щодо підстав включення до складу інших операційних витрат звіту про фінансові результати за 2015 рік суми відрахувань на утримання апарату Державної адміністрації залізничного транспорту України у розмірі 3591000,00 грн. 
Позивачем доказів та обґрунтувань на спростування зазначеного факту суду першої та апеляційної інстанції надано не було, як і не було надано документального підтвердження щодо підстав включення до складу інших операційних витрат звіту про фінансові результати за 2015 рік суми відрахувань на утримання апарату Державної адміністрації залізничного транспорту України у розмірі 3591000,00 грн. та зазначено про причини неможливості надання відповідних документів. 
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
З аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача були наявні правові підстави для включення до складу інших операційних витрат звіту про фінансові результати за 2015 рік суми відрахувань на утримання апарату Державної адміністрації залізничного транспорту України у розмірі 3591000,00 грн. та вважати необґрунтованими висновки відповідача щодо порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134. статті 134 Податкового кодексу України та завищення витрат у рядку 2180 Звіту "Інші операційні витрати" Звіту про фінансові результати підприємства за 2015 рік на суму 3591000,00 грн.
В частині висновків відповідача щодо порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134. статті 134 Податкового кодексу України внаслідок віднесення до складу рядка 2180 Звіту "Інші операційні витрати" Звіту про фінансові результати підприємства за 215 рік фінансових витрат іншого суб`єкта підприємницької діяльності, які не підлягають капіталізації витрат приданих основних фондів в розмірі 3563304,00 грн. колегією суддів зазначає наступне.
Актом від 23.05.2016 року № 218/26-15-14-02-01-14/38137835 встановлено, що за період 01.01.2015 по 06.05.2016 позивачем придбано у «КМЕУ №1» ДТГО "Південно-Західна залізниця" на підставі договору ПЗ/БМЕС-147068/НЮ від 30.12.2014 обладнання для здійснення ремонту електричних потягів, яке поставлено згідно накладних від 23.02.2015 №16//132, від 31.03.2015 № 264//132, від 18.03.2015 № 8//132 та від 27.02.2015 № 21//132., які в бухгалтерському обліку відображені за Д-т 1511 "Капітальні інвестиції", К-т 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками".
Також, зазначеним актом перевірки встановлено, що згідно наданих до перевірки розрахунків, позивач задекларував у складі інших операційних витрат «курсові різниці» від здійснення перерахунку сплачених відсотків «КМЕУ №1» ДТГО "Південно-Західна залізниця" за кредитними договорами з ПАТ «Альфа-банк» у розмірі 3563303,80грн., а саме, розрахунки між контрагентами проведено шляхом виписки повідомлень (авізо): №134 від 10.11.2015 на суму 908128,10грн., №136 від 23.11.2015 на суму 2320694,06грн., №157 від 30.11.2015 на суму 334481,64грн. В бухгалтерському обліку дані операції відображені по Д-ту рах.№9451 «Втрати з операційної курсової різниці» по К-ту рах.№682 «Внутрішні розрахунки Укрзалізниці між підприємствами основної діяльності залізничного транспорту» та включено до складу рядка 2180 Звіту «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати за 2015 рік.
З огляду на зазначене в акті від 23.05.2016 року № 218/26-15-14-02-01-14/38137835 зазначено про те, що право власності на придбане у «КМЕУ №1» ДТГО "Південно-Західна залізниця" обладнання перейшло до позивача у лютому-березні 2015 року, проте ДП «УЗШК» нарахувало у складі Інших операційних витрат звіту про фінансові результати за 2015 рік фінансові витрати («курсові різниці» по сплаті відсотків за кредит), понесені «КМЕУ №1» ДТГО "Південно-Західна залізниця".
Враховуючи наведене відповідач дійшов висновку про те, що позивачем відображено у бухгалтерському обліку у складі витрат здійснення перерахунку фінансових зобов`язань іншого суб`єкта господарювання - "КМЕУ №1" ДТГО "Південно-Західна залізниця", пов`язані із зміною комерційного курсу іноземної валюти ($) на дату її придбання в банку для погашення відсотків за користуванням кредитними коштами ПАТ "Альфа-Банк".
Позивач на спростування вказаних висновків відповідача посилається на положення пункту 7.2 договору ПЗ/БМЕС-147068/НЮ від 30.12.2014 відповідно до якого усі витрати постачальника, понесені ним у зв`язку з виконанням своїх обов`язків за цим договором приймаються покупцем та відшкодовуються шляхом акцептування сповіщення «авізо» на підставі виставлених постачальником рахунків в безготівковій формі, які складаються з наступних елементів витрат: вартість обладнання з монтажем, пусконалагодженням та навчанням персоналу, супутні витрати, що понесені постачальником при виконання умов договору, а саме відсотки за користування кредитними коштами, втрати на курсові різниці, витрати по банківським операціям при здійсненні перерахування платежів при виконанні умов договору, витрати від сплати постачальником державного мита, брокерських та суміжних послуг при митному оформленні складових комплексів та інші витрати, пов`язані з виконанням договору.
Також позивачем надано суду копії вказаного договору та авізо: №134 від 10.11.2015 на суму 908128,10грн., №136 від 23.11.2015 на суму 2320694,06грн., №157 від 30.11.2015 на суму 334481,64грн.
З аналізу змісті договору №ПЗ/БМЕС-147068/НЮ від 30.12.2014 року вбачається, що дійсно відповідно до його умов позивач має відшкодувати "КМЕУ №1" ДТГО "Південно-Західна залізниця" супутні витрати, що понесені постачальником при виконання умов договору, а саме відсотки за користування кредитними коштами, втрати на курсові різниці.
Проте, під час розгляду справи в матеріалах справи відсутні, як докази на підтвердження того, що витрати пов`язані із зміною комерційного курсу іноземної валюти ($) на дату її придбання в банку для погашення відсотків за користуванням кредитними коштами ПАТ "Альфа-Банк" визначені в авізо: №134 від 10.11.2015 на суму 908128,10грн., №136 від 23.11.2015 на суму 2320694,06грн., №157 від 30.11.2015 на суму 334481,64грн. були понесені "КМЕУ №1" ДТГО "Південно-Західна залізниця" саме у зв`язку з виконанням договору ПЗ/БМЕС-147068/НЮ від 30.12.2014, так і докази на підтвердження правомірності формування розміру відповідних витрат.
Також позивачем не надано доказів на підтвердження надання документів на підтвердження зазначених фактів до перевірки. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням положень статті 44 Податкового кодексу України, статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, у суду відсутні підстави для висновку щодо правомірності формування позивачем витрат на підставі авізо: №134 від 10.11.2015 на суму 908128,10грн., №136 від 23.11.2015 на суму 2320694,06грн., №157 від 30.11.2015 на суму 334481,64грн., а отже відсутні підстави вважати необґрунтованими висновки відповідач щодо порушення позивачем пунктів 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України в наслідок віднесення до складу рядка 2180 Звіту «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати підприємства за 2015 рік, фінансові витрати іншого суб`єкта господарювання у розмірі 3563304грн.
В частині щодо встановлення відповідачем безпідставного віднесення до складу різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України декларації з податку на прибуток за 2015 рік від`ємного значення об`єкту оподаткування попереднього звітного податкового періоду у розмірі 14935194,00 грн. не підтвердженого матеріалами попередньої перевірки (акт від 27.05.2015 № 3269/26-51-22-02/38137835), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. 
Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Згідно з пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
На підставі акту від 27.05.2015 №3269/26-51-22-02/38137835 відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення від 25.06.2015 №0003692202, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, задекларованого у податковій декларації з цього податку за 2014 рік, на 14935194,00 грн.
Відповідно до даних наявних в комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" зазначене податкове повідомлення - рішення було оскаржено позивачем в судовому порядку 30.11.2015 та Київським апеляційним адміністративним судом постанову за результатами розгляду адміністративної справи № 826/26178/15 за позовом Державного підприємства "Українська залізнична швидкісна компанія" до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.05.2015 №0003692202   прийнято 02.02.2017.
Відповідно до частини п`ятої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній станом на 02.02.2017) постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. 
Перевірка позивача за результатами якої прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення була проведена в період з 21.04.2016 по 16.05.2016.
Таким чином станом на момент проведення відповідачем перевірки позивача податкове повідомлення - рішення від 25.05.2015 №0003692202 оскаржувалось в судовому порядку, а отже не було узгодженим, з огляду на що у позивача не виникало обов`язку щодо формування даних податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік з урахуванням результатів попередньої перевірки відображених в акті від 27.05.2015 №3269/26-51-22-02/38137835.
З аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування податкового повідомлення - рішення від 08.06.2016 №0003011402 в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на 14935194,00 грн.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційних скарг є ідентичним позовній заяві та відзиву (змісту акту перевірки) на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявниками в апеляційних скаргах були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Державного підприємства "Українська залізнична швидкісна компанія", Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.
Головуючий суддя:                                                                                Г. В. Земляна

Судді:                                                                                                    Є. І. Мєзєнцев

                                                                                                              В. В. Файдюк

Повний текст постанови складено 12 липня 2021 року.