УХВАЛА

22 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 160/6261/20
адміністративне провадження № К/9901/24472/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Радишевської  О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року в справі №160/6261/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, - про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, у якому просила:
- визнати протиправними дії Держави України в особі Прокуратури Дніпропетровської області щодо ненарахування та невиплати заробітної плати за період із 02 липня 2015 року по 14  травня 2020 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру"; 
- зобов`язати провести нарахування та виплату неотриманої заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України "Про прокуратуру".
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року позов  задоволено частково:
- визнано протиправними дії Дніпропетровської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період із 26 березня по 14 травня 2020  року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру";
- зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру провести нарахування та виплату ОСОБА_1  неотриманих грошових коштів, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України "Про прокуратуру", який обраховано судом у цьому рішенні, та з урахуванням висновків Рішення Конституційного суду України від 26 березня 2020 року №1-223/2018 (2840/18), з                 26 березня по 14 травня 2020 року. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року змінено  рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року, а саме:  абзац третій резолютивної частини викладено у такій редакції: "Зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру провести нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу в сумі 37836,00 грн за період із 26 березня по 14 травня 2020 року з урахуванням фактично проведених виплат";
- додано абзац четвертий резолютивної частини такого змісту: "В іншій частині позовних вимог відмовити";
- в іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року залишено без змін.
01 липня 2021 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року в справі №160/6261/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Статтею 329 КАС України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється із дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
З оскаржуваної постанови Третього апеляційного адміністративного суду від                           30 березня 2021 року встановлено, що її прийнято у відкритому судовому засіданні, повний текст якої складено 05 квітня 2021 року. За таких обставин останнім днем строку на її касаційне оскарження є 05 травня 2021 року.
Касаційну скаргу подано 01 липня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.
У касаційній скарзі скаржник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтовуючи його тим, що копію постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року отримано 07 травня 2021 року. Касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від              30 березня 2021 року направлено до Суду 30 квітня 2021 року за трекінг-відправленням №05000384942647. Однак указане поштове відправлення було повернуто відправнику 30 червня 2021 року «За закінченням терміну зберігання». Посилається на те, що уперше касаційну скаргу було відправлено до Суду в межах строку, визначеного статтею 329 КАС України. На підтвердження указаних обставин долучено конверт із відповідними відмітками ПАТ «Укрпошта», в якому направлялася касаційна скарга, та роздруківку із офіційного сайту підприємства поштового зв`язку про відстеження поштового відправлення №05000384942647.
Оскільки уперше касаційну скаргу подано 30 квітня 2021 року скаржником протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення,  Суд уважає, що заява про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати заробітної плати; зобов`язати провести нарахування та виплату неотриманої заробітної плати.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 обіймала посаду прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Прокуратури Дніпропетровської області.
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі).
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження судового рішення є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: статті 81 Закону України «Про прокуратуру».
Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України „Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року                   №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Зазначено, що указане положення втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Спірні правовідносини у цій справи виникли щодо нарахування та виплати заборгованості по заробітній платі у період із 02 липня 2015 року по 14 травня                2020 року.
Враховуючи встановлені судами обставини справи та зважаючи, що положення пункту 26  розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення  статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ  зі змінами втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто з 26 березня 2020 року, а ОСОБА_1  звільнено з органів прокуратури 14 травня 2020 року, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для нарахування та виплати їй заборгованості по заробітній платі за період із 02 липня 2015 року по                  26 березня 2020 року. Натомість дійшли висновку про наявність у неї такого права із 27 березня 2020 року по 14 травня 2020 року.
Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року №820/2462/17, від 25 липня             2019 року у справі №804/3790/17, від 04 червня 2020 року у справі №818/45/16, від 27 жовтня 2020 року у справі № 826/18228/16 викладав свою правову позицію з приводу того, що положення пункту 26  розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України  згідно з Рішенням Конституційного Суду України від                26 березня 2020 року  №6-р/2020 втратили чинність 26 березня 2020 року, а тому його положення не поширюються на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Ураховуючи те, що Верховний Суд у своїх постановах викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
Керуючись статтями   248, 330, 328, 329, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Задовольнити заяву Дніпропетровської обласної прокуратури про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та поновити цей строк.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року в справі №160/6261/20.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур 
                                                                                                      С.А. Уханенко