ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6135/21 Справа № 200/14579/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куцевол  В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за заявою  ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та стягнення грошової компенсації, за нововиявленими обставинами, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

19.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року. 
Заяву про перегляд ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року за нововиявленими обставинами відповідач обґрунтовує наступним. Підставою для прийняття судом рішення від 13.01.2014 року про задоволення позову ОСОБА_2 став висновок про невідповідність підпису у заповіді підпису заповідача. Ця невідповідність установлена висновком почеркознавчої експертизи № 1819-08 від 31.10.2008 року, який складений Дніпропетровським НДІСЕ у межах іншої справи - № 2-992/08. Отже, і на момент ухвалення рішення суду від 13.01.2014 року, і на момент постановлення ухвали суду від 30.05.2018 року, існував доказ, який вказував на юридичну невизначеність у належності підпису у заповіті заповідачу. Відхиляючи його заяву про перегляд рішення суду від 13.01.2014 року за нововиявленими обставинами, суд у своїй ухвалі від 30.05.2018 року зазначив, що наданий комісійний висновок експертного почеркознавчого дослідження Харківського НДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса за № 9495/21869 від 10.11.2017 року виконано у межах кримінального провадження № 12015040640002401. У цьому висновку, у категоричній формі, стверджується, що підпис у заповіті належить заповідачу. Об`єктивність цього доказу викликає сумнів, оскільки висновок складений на замовлення його адвоката, а також тому, що письмові докази існування кримінального провадження № 12015040640002401, суду не надані. Цей висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки він надавав відповідні докази існування кримінального провадження та надання йому у ньому статусу потерпілого. Підставою для подання цієї заяви є наявність доказів правомірності оскарженого заповіту. Так, 01.08.2019 року його представник ознайомився з матеріалами кримінального провадження № 12015040640002401, що відкрито за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, де він має статус потерпілого. З матеріалів справи він дізнався, що постановою слідчого від 14.03.2019 року у кримінальному провадженні призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському НДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса. На вирішення експертам постановлено таке питання: «Чи виконано підпис на заповіті, посвідченому нотаріусом Сьомої державної контори від 13.02.1985 року від імені ОСОБА_3 , особистом ОСОБА_3 або іншою особою?». На підставі вказаної постанови слідчого 07.06.2019 року складено висновок за № 6459, згідно із яким підписи у заповітах (обох примірниках) виконано ОСОБА_3 . Зазначає, що рішення судом ухвалено у відсутність доказів його належного повідомлення про день, час та місце розгляду справи. Через це, він не мав можливості подати суду клопотання про допит експерта у судовому засіданні, чим порушено його процесуальні права. За вказаних обставин, звернувся до суду з цією заявою про перегляд ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року за нововиявленими обставинами (том 3 а.с.142-147).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року – відмовлено (том 4 а.с.14-18).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилається на те, що ухвала суду є не справедливою, яка не ґрунтується на задах верховенства права, винесена без дослідження та прийняття всіх обставин справи, доказів та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є помилковою та підлягає скасуванню (том 4 а.с.21-27).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, встановлено факт належності домоволодіння АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; визнано недійсним заповіт, складений 13 лютого 1985 року від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 4-292; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 04 жовтня 2001 року за реєстровим № 3-4419; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості Ѕ частини домоволодіння в розмірі 48255,50 грн. та Ѕ частину вартості земельної ділянки в розмірі 775200 грн., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а всього стягнуто грошові кошти у сумі 823455,50 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. Додатковим рішенням від 11.04.2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2014 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2014 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.09.2014 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження.
Постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 року відмовлено ОСОБА_1 в перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.09.2014 року.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.01.2019 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року залишено без змін.
Судом також встановлено, що 08.06.2015 року за заявою ОСОБА_1 та на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2015 року, СВ ДВП ГУ НП у Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження № 12015040640002401, за фактом надання завідомо неправдивого висновку, тобто за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.
У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнаний потерпілим, на що вказує пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки, як потерпілого.
Постановою слідчої СВ ДВП ГУ НП у Дніпропетровській області Шилової-Іванової О.В. від 14.03.2019 року у кримінальному провадженні призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, на вирішення якої поставлено питання про належність підпису у заповіті від 13.02.1985 року, заповідачу ОСОБА_3 .
07.06.2019 року експертами Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, за результатами дослідження двох примірників заповіту ОСОБА_3 , складено висновок про те, що підписи у них виконані заповідачем ОСОБА_3 .
Постановою слідчої СВ ДВП ГУ НП у Дніпропетровській області Шилової-Іванової О.В. від 23.09.2019 року кримінальне провадження № 12015040640002401 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Висновок Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса складено 07.06.2019 року, тобто після постановлення ухвали суду від 30.05.2018 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 13.01.2014 року. Отже, на момент постановлення вказаного судового акту, цього доказу не існувало, і його не можна розцінювати як доказ, що доводить нововиявлену обставину у вигляді неправдивого висновку експерта, покладеного в обґрунтування судового рішення.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд 1 інстанції виходив із того, що відсутні підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами і сам предмет перегляду, через те, що ухвала суду від 30.05.2018 року, остаточним судовим рішенням не є.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду 1 інстанції. 
Нормою ст. 423 ЦПК України встановлено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 429 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.
У абзаці 4 пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку із нововиявленими обставинами», встановлено, що ухвали суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими скасовано судове рішення і направлено справу на новий розгляд, ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, ухвали суду касаційної інстанції про відмову у відкритті касаційного провадження не є ухвалами, якими закінчено розгляд справи, тому вони не можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами. 

З заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просив переглянути саме ухвалу про відмову у задоволені заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, що не передбачено нормами ЦПК України, а тому суд 1 інстанції правомірно відмовив у задоволені заяви. 

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки апелянт трактує норми чинного законодавства на власний розсуд. 

Заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги всі фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зовсім не досліджені докази, надані із заявою та не досліджені матеріали справи, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки судом 1 інстанції, вирішувалося питання щодо відповідності заяви вимогам встановленим процесуальним законодавством.

Інші доводи апеляційної скарги оскільки зводяться до суті самого спору.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі. У зв`язку з наведеним апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвали без змін. 

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: