ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7132/21                                                          Головуючий у І інстанції - Літвінова А.В.
                                                                                                                Суддя-доповідач - Губська Л.В.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                                      Губської Л.В., 
          суддів:                                                                                Епель О.В., Степанюка А.Г.,
          за участю: секретаря:                                                              Кондраток А.В., 
          заявника                                                                       ОСОБА_1 ,
          представника заявника                                                  Незвіського Д.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Голови Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації Фесика Кирила Олександровича , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження в частині,-

                                                  В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить зупинити дію розпорядження Голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Фесика К.О. від 19.02.2021 №68 «Про вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дітей» в частині визначення ОСОБА_4 способу участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_2 .
Ухвалою Окружного адміністративного суду мста Києва від 16 червня 2021 року відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не є публічно-правовим, а отже і заява про забезпечення позову до подання позовної заяви не може бути розглянута в порядку адміністративного судочинства.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити та зупинити дію розпорядження Голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Фесика К.О. від 19.02.2021 №68 «Про вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дітей» в частині визначення ОСОБА_4 способу участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_2 . 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що правовідносини між матір`ю дитини, яка діє на захист прав та інтересів своєї дитини, та посадовою особою органу опіки та піклування щодо прийняття індивідуального акту (рішення про участь іншого із батьків у вихованні дитини), яке є обов`язковим для виконання та може мати наслідком притягнення матері дитини до адміністративної відповідальності, є публічно-правовими, а тому висновок суду, що ці правовідносини відносяться до сімейних і підлягають розгляду в порядку Цивільного процесуального кодексу України, є помилковим.
В судовому засіданні заявниця та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали, наполягали на її задоволенні.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду інші учасники справи до суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявниці та її представника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч.1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частиною 5 статті 154 України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 КАС України заява про забезпечення позову подається:
1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;
2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;
3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм, адміністративний суд вправі вирішувати заяву про забезпечення позову та забезпечити позов лише у разі, коли позовна заява підлягає розгляду або вже розглядається за правилами адміністративного судочинства.
В свою чергу, згідно із ч. 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Також п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст.19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
При цьому публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі така участь не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб згідно з п. 10 ч. 2 ст.16 Цивільного кодексу України може бути способом захисту цивільних прав та інтересів.
Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову,  заявниця є матір`ю малолітньої дитини і предметом майбутнього позову нею зазначено  визнання протиправним та скасування розпорядження Голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Фесика К.О. від 19.02.2021 №68 «Про вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дітей» в частині, що стосується її дитини.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства, при цьому, посилався на судову практику суду апеляційної інстанції.
Разом з тим, загалом погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду в постановах від 06.11.2019 у справі № 756/4477/18 та від 23.10.2019  у справі №352/536/17 висловила в подібних правовідносинах правову позицію, яка має враховуватись судами.
Верховний Суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
При цьому, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин .
Велика Палата Верховного Суду вважає, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, яке вона вважає неправомірним, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконним вказаного рішення і його скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що спірні у цій справі правовідносини виникли з приводу реалізації та захисту особистих немайнових прав та інтересів   позивачки та її дитини, гарантованих  Сімейним кодексом України, отже, оскаржуване розпорядження, хоч і прийняте суб`єктом владних повноважень, проте, спрямоване на реалізацію приписів сімейного законодавства та впливає, насамперед, на особисті немайнові права позивачки та третьої особи як батьків дітей.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про приватноправовий характер спірних у цій справі правовідносин.
Відтак, спори про вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дітей, є спорами, що виникають із сімейних правовідносин, та вирішуються у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
І наведена правова позиція цілком поширюється на спірні у розглядуваній справі правовідносини.
Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині, оскільки, відповідно до ч.4 ст.317 КАС України, зміна судового рішення може полягати у доповненні його мотивувальної частини.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 378 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 - задовольнити частково. 
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року  - змінити в мотивувальний частині, в іншій частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена року 29.07.2021.

Головуючий-суддя:                                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                                      О.В. Епель

                                                                                                                        А.Г. Степанюк