СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2021 р.                                                                Справа № 913/21/21  
Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Тихий П.В. , суддя  Хачатрян В.С. 
за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.
за участю представників учасників справи:
позивача - Зубенко В.М.
відповідача - Попов О.І.
розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Агрекс" (вх.№ 1377Л/1) на рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 у справі № 913/21/21, повний текст якого складено та підписано 09.04.2021 суддею Корнієнко В.В. у приміщенні господарського суду Луганської області
за позовом ТОВ "Агрекс", м. Київ
до СТОВ "Агродвір", с. Половинкине, Старобільський район Луганської області
про стягнення 387 668,34 грн,
ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Агрекс" звернулось до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з СТОВ "Агродвір" штрафу в сумі 54959,94 грн на підставі п. 6.2 договору поставки від 20.08.2020 № 2118 за несвоєчасну поставку товару та збитків в сумі 332 708,40 грн, заподіяних неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки.
Рішенням господарського суду Луганської області від 30.03.2021 у справі № 913/21/21 позов задоволено частково.
Стягнуто з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агродвір" (92760, Луганська обл., Старобільський р-н, с. Половинкине, вул. Колгоспна, буд. 19, ідентифікаційний код 39550042) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" (01010, м. Київ, вул. Миколи Гайцана, буд. 6, кв. 4, ідентифікаційний код 25602906) штраф     в сумі 36 639,96 грн, витрати на судовий збір в сумі 552,43 грн; наказ видати після набрання рішенням законної сили.
В решті позову відмовлено.
ТОВ "Агрекс" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 у справі № 913/21/21 в частині незадоволення позовних вимог ТОВ "Агрекс", а саме, штрафу (п. 6.2 договору) у розмірі 5 % від вартості недопоставленого товару в сумі 18319,98 грн за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки від 20.08.2020 № 2118 (недопоставку товару), збитків (реальних) в сумі 332 708,40 грн, які заподіяні позивачу відповідачем в результаті недопоставки товару за договором поставки від 20.08.2020 № 2118 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "Агрекс" до СТОВ "Агродвір" в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь позивача 5815,02 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову та 8772,54 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Крім того, апелянт просив долучити до матеріалів справи докази, а саме завірену копію договору переробки олійної сировини на давальницьких умовах № 28дв/20 від 21.08.2020, завірену копію контракту Р572322/2013732 від 06.08.2020.
В обґрунтуванням апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято при неводному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справ, та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Так, апелянт зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що передбачений п. 6.2. договору штраф у розмірі 5 % від вартості не поставленого товару судом не застосовується, так як це суперечить ст. 61 Конституції України, виходячи з того, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафів в різних розмірах за різні порушення не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України штраф є формою неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видом штрафної санкції, тобто не є окремим та самостійним видом юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, на його думку, дана позиція підтверджується постановами КГС ВС від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 27.09.2019 у справі 923/760/16, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі 911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17.
Також апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов до невідповідного обставинам справи висновку про те, що позивачем не доведено наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, що призвело, на думку апелянта, до порушення норм матеріального права, вказаних в статті 623 ЦК України, та норм процесуального права, вказаних в ст. 14, 74, 165 ГПК України. На думку апелянта, вищенаведена позиція суду не ґрунтується на матеріалах справи, на нормах матеріального права та процесуальному законі з огляду на те, що доказом передачі позивачем соняшнику іншим підприємствам для виробництва олії є, серед іншого, умови договору поставки № 2118 від 20.08.2020, укладеного з відповідачем. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді реальних збитків підтверджується порушенням положень наведеного вище договору та протиправною не поставкою відповідачем позивачу відповідного обсягу соняшнику, а також відсутністю, у зв`язку з цим, у позивача об`єктивної можливості отримати потрібний соняшник в листопаді 2020 року із будь-яких інших джерел за ціною, що склалася в серпні 2020 року, яка б дозволяла понести витрати від відповідних господарських операцій в очікуваному розмірі (а не в значно більшому, як це об`єктивно відбулося). Реальні збитки позивача відбулися у формі втрати в майні позивача, які полягали у необхідності додатково закуповувати соняшник у третіх осіб за цінами, які склались в кінці листопада 2020 року, з метою його подальшої переробки та реалізації, замість використання закупленого у відповідача соняшнику за цінами серпні 2020 року. Розмір таких збитків ґрунтується, на думку апелянта, на належних доказах, доданих до позовної заяви. Реальність збитків позивача, яка полягала у тому, що останній, з огляду на зміст господарських відносин за укладеними зовнішньоекономічними контрактами на продаж олії соняшникової, міг і повинен був понести передбачені договором витрати, та отримати певні доходи, а лише неправомірні дії відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка змусила позивача зробити додаткові витрати на придбання необхідної кількості соняшнику у третіх осіб за цінами листопада 2020 року та спричинила додаткові витрати позивача, які привели до реальних збитків позивача.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 у справі № 913/21/21, зокрема, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 08.06.2021.
24.05.2021 від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 оголошено про перерву у розгляді справи до 01.07.2021.
25.06.2021 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.
29.06.2021 від представника позивача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як свідчать матеріали справи, - 20.08.2020 між СТОВ "Агродвір" (відповідач, постачальник) та ТОВ "Агрекс" (позивач, покупець) укладено договір поставки № 2118 (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю 2020 року.
Згідно з пунктами 2.1., 3.1., 3.3., 42 договору, кількість, ціна, загальна вартість, порядок оплати та термін поставки товару обумовлюється сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору.
20.08.2020 сторонами по договору складено специфікацію № 1 відповідно до умов якої відповідач брав на себе зобов`язання поставити 250,00 тн соняшника, +/- 10 % на вибір покупця, на умовах DAP склади ТОВ "Сватівська олія", по ціні 10350,00 грн за 1 тн, на загальну суму 2.587.500,00 грн в строк до 14.09.2020, а позивач зобов`язаний був сплатити поставлений товар на умовах: попередня оплата - 2.317.268,30 грн; остаточні розрахунки протягом 5-ти банківських днів з дати поставки товару в повному обсязі, але не раніше реєстрації податкових накладних на товар.
20.08.2020 сторонами по договору складено специфікацію № 2 відповідно до умов якої відповідач брав на себе зобов`язання поставити 250,00 тн соняшника, +/- 10 % на вибір покупця, на умовах DAP склади ТОВ "Сватівська олія", по ціні 10160,00 грн за 1 тн, на загальну суму 2.540.000,00 грн, в строк до 14.09.2020, а позивач зобов`язаний був сплатити поставлений товар на умовах: попередня оплата - 2.266.424,50 грн; остаточні розрахунки протягом 5-ти банківських днів з дати поставки товару в повному обсязі, але не раніше реєстрації податкових накладних на товар.
Всього по договору поставки № 2118 від 20.08.2020 сторонами було укладено дві специфікації на поставку відповідачем 500,00 т насіння соняшника, +/- 10 % на вибір покупця, на загальну суму 5.127.500,00 грн, +/- 10 % на вибір покупця.
Відповідно до умов договору та специфікації № 1 відповідачем з 25.08.2020 по 02.09.2020 було поставлено 233,80 тон товару на загальну суму 2.317.268,31 грн, а саме:
- 31.08.2020  за накладною № 19 в кількості 163,0 т на суму 1 604 630,03 грн;
- 02.09.2020  за накладною № 20 в кількості 70,8 т на суму 712 638,28 грн;  

Відповідно до умов договору та специфікації № 2 відповідачем з 10.09.2020 по 17.09.2020 було поставлено 230,44 тон товару на загальну суму 2.266.424,50 грн, а саме, 12.09.2020 за накладною № 22 в кількості 230,44 т на суму 2.266.424,50 грн.
Всього по договору поставки № 2118 від 20.08.2020 на виконання умов специфікації № 1 та специфікації № 2 відповідачем було поставлено товар у кількості 464,24 тон, на загальну суму 4.583.692,80 грн.;
Позивачем було сплачено відповідачу за специфікацією № 1 від 20.08.2020 грошові кошти в сумі 2.317.268,30 грн. (21.08.2020 платіжним дорученням № 7839 в сумі 2.070.000,00 грн., 07.09.2020  платіжним дорученням № 8000 в сумі 247 268,30 грн.), за специфікацією № 2 було сплачено 2.266.424,50 грн. (21.08.2020  платіжним дорученням № 7838 в сумі 2.032.000,00 грн., 17.09.2020 платіжним дорученням № 8151 в сумі 234 424,50 грн.)
Всього по договору поставки № 2118 від 20.08.2020 позивачем було сплачено відповідачу 4.583.692,80 грн.
В свою чергу, відповідач в порушення умов договору до теперішнього часу не поставив позивачу за специфікацією № 1 насіння соняшнику в кількості 16,2 тн за ціною 10350,00 грн., загальною вартістю 167670,00 грн, за специфікацією № 2 не поставив насіння соняшнику в кількості 19,56 тон за ціною 10160,00 грн, загальною вартістю 198 729,60 грн.
Всього за договором поставки № 2118 від 20.08.2020 відповідачем не поставлено позивачу насіння соняшнику в кількості 35,76 тон на суму 366    399,60 грн.
Відповідно до п. 6.2. договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної поставки або не поставки товару, або його частини, постачальник сплачує штраф в розмірі 5% від вартості не поставленого (несвоєчасно поставленого) товару і, крім того, відшкодовує всі заподіяні цим збитки. В разі несвоєчасної поставки або не поставки товару, або його частини, на строк понад 10 (десять) календарних днів постачальник також додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) Товару або його частини. 
Договір набуває чинності з моменту підписання - 20.08.2020 і діє до 31.08.2021 але в будь-якому випадку до остаточного його виконання сторонами (п. 8.2 договору);
Факсимільні копії документів мають юридичну силу до моменту надання оригіналів (п. 8.4. договору);
Як вбачається з матеріалів справи, в період з 14 по 16 грудня 2020 на підставі договору поставки від 03.09.2020 № 2146 позивач також здійснював закупівлю насіння соняшника врожаю 2020 року у ФГ "Рувіта".
Вказані факти підтверджуються поданими позивачем письмовими доказами (завіреними копіями документів): договором поставки від 20.08.2020 № 2118 (а.с. 14-20); специфікацією № 1 (а.с. 21-22); платіжними дорученнями позивача від 21.08.220 № 7839, від 21.08.2020 № 7838, від 07.09.2020 № 8000, від 17.09.2020 № 8151 (а.с. 23-26); видатковими накладними відповідача від 02.09.2020 № 20, від 12.09.2020 № 22, від 31.08.2020 № 19 (а.с. 30-34); розрахунками вартості товару (а.с. 31, 32, 35); договором поставки від 03.09.2020 № 2146 (а.с. 36-44); листом відповідача від 07.09.2020 № 79 (а.с. 162); 
Вказані факти підтверджується також поданими позивачем електронними доказами: сторінками в інтернеті на сайті: http//mail.google.com/mail/…; електронною поштою позивача oksana@agrex.com.ua та відповідача agrodvir2014@gmail.com, які були досліджені судом за участю сторін у судовому засіданні 30.03.2021; роздруківками електронних листів відповідача, якими він надсилав позивачу специфікації № 1, № 2 та рахунки на оплату за цими специфікаціями, підписані керівником відповідача та скріплені його печаткою (а.с. 165-171); специфікацією № 2 (а.с. 163-164); двома рахунками відповідача від 20.08.2020 № 18 та № 19 (а.с. 160-161). 
Спірні відносини між сторонами у справі виникли із вищевказаного договору поставки.
Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього грошову суму.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач допустив прострочення виконання свого зобов`язання щодо поставки насіння соняшника позивачу понад 10 календарних днів, недопоставлено відповідачем позивачу насіння соняшника за специфікацією № 1 у кількості 16,2 тн загальною вартістю 167670 грн., за специфікацією № 2 у кількості 19,56 тн загальною вартістю 198729,6 грн.
У зв`язку з чим, на підставі п. 6.2. договору відповідач несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 10 % від вартості не поставленого товару, що складає 36639,96 грн (16767,00 + 19872,96). 

В свою чергу, дослідивши даний пункт договору колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що в ньому йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й теж саме правопорушення двічі, що  суперечить положенню ст. 61 Конституції України, у відповідності до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. 
Так, п. 6.2. договору встановлена можливість двічі притягнути постачальника (відповідача) до юридичної відповідальності одного виду (штрафу) за одне й те саме правопорушення (прострочення поставки товару).
Договором встановлена відповідальність постачальника за прострочення поставки товару у вигляді штрафу у розмірі 5 % від вартості не поставленого в строк товару, а також відповідальність за прострочення поставки товару понад 10 календарних днів у вигляді штрафу  у розмірі 10 % від вартості не поставленого товару.
Враховуючи, що відповідач прострочив поставку товару біль ніж на 10 днів колегія суддів застосовує відповідно збільшений розмір штрафу, встановлений договором - 10 % від вартості не поставленого товару.
Передбачений п. 6.2. договору штраф у розмірі 5 % від вартості не поставленого товару колегією суддів не застосовується, так як це суперечить вищенаведеній ст. 61 Конституції України. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача штрафу, передбаченого п. 6.2. договору, частково, у розмірі 36639,96 грн.
Доводи відповідача, якими він заперечує проти стягнення штрафу (про те, що насправді до договору була укладена лише специфікація № 1, в специфікація № 2 не укладалася) спростовуються матеріалами справи, а саме, листом самого відповідача від 07.09.2020 № 79, яким відповідач просив позивача переглянути показники якості (олійності) соняшника відповідно до специфікації № 2 від 20.08.2020 до договору № 2118, видатковою накладною відповідача від 12.09.2020 № 22, у якій сам відповідач вказав про поставку насіння соняшника за до специфікацією № 2 від 20.08.2020 до договору № 2118, а також вищевказаними електронними доказами, які містять підписи та печатки відповідача на специфікації № 2, та на рахунку відповідача від 20.08.2020 № 19, в якому йдеться про специфікацію № 2.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 332708,40 грн. колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
По-перше, колегія суддів зазначає, що відмовляє у задоволенні клопотання про долучення у якості належних та допустимих доказів до матеріалів справи завіреної копії договору переробки олійної сировини на давальницьких умовах № 28дв/20 від 21.08.2020 та завіреної копії контракту Р572322/2013732 від 06.08.2020, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З матеріалів справи не вбачається будь-яких поважних причин, які могли перешкодити поданню зазначених доказів суду першої інстанції у порядку і строки, визначені процесуальним законом, і сам апелянт не навів суду апеляційної інстанції будь-яких об`єктивних причин неможливості подання даного доказу до суду першої інстанції.
Таким чином, наведені вище докази долучені до матеріалів справи, але вони не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості належних та допустимих доказів та покладені в основу судового рішення.
Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.".
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:
вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;
додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;
матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.".

Для застосування такої господарської санкції як відшкодування збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.
Позивач в обґрунтування факту заподіяння йому збитків (через недопоставку насіння соняшника відповідачем) посилався на те, що він закуповував соняшник у постачальників та передавав його ТОВ "Сватівська олія" для переробки на олію соняшникову, отриману олію соняшникову в подальшому він реалізовував на експорт іноземним компаніям - покупцям або реалізовував на внутрішньому ринку,  зокрема, олію соняшникову з давальницької сировини (соняшнику) позивач мав наміри реалізувати на експорт, для чого в період з 23.04.2020 по 09.09.2020 уклав зовнішньоекономічні контракти на поставку олії соняшникової міжнародним компаніям Cargill International S.A., COFCO RESOURCES S.A., Giencore Agriculti B.V. При укладенні контрактів на закупівлю сировини та зовнішньоекономічних контрактів на продаж готової продукції позивач визначав ціни та розраховував господарські операції виходячи з поточних цін на сировину (соняшник) та відповідну ціну на готову продукцію (олію);
Як зазначає позивач, протиправна відмова відповідача поставити соняшник за ціною, яка склалася в липні 2020 року, не дала позивачу можливості виконати зовнішньоекономічні контракти на продаж виготовленої з неї олії. Позивач з метою виконання зобов`язань за зовнішньоекономічними контрактами та не застосування за ними штрафних санкцій, за власні кошти додатково закупив у інших постачальників насіння соняшнику замість не поставленого відповідачем, за цінами, які склалися в листопаді 2020 року, оскільки відповідач повернув передплату та в строк до 15 листопада 2020 року не поставив товар. До моменту подання цього позову позивач розраховував на виконання відповідачем своїх обов`язків за договором. Таким чином, як стверджує позивач, в зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за договором, позивач додатково витратив грошові кошти на закупівлю соняшника у третіх осіб (ФГ "Рувіта") в сумі 332708,40 грн, які і є реальними збитками заявленими до відшкодування. 
Дослідивши вказані доводи та подані позивачем докази колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача (прострочення постачання соняшника) та завданою шкодою (розміром грошових коштів, витрачених на придбання позивачем соняшника у ФГ "Рувіта".
Позивачем не подано жодного доказу на підтвердження викладених ним доводів про те, що він передавав куплений соняшник іншим підприємствам для переробки на олію соняшникову, а останню реалізовував на експорт іноземним компаніям - покупцям та (або) реалізовував на внутрішньому ринку.
Подані позивачем докази - договір поставки, укладений між ним та ФГ "Рувіта", а також видаткові накладні свідчать лише про факт купівлі позивачем у вказаної особи насіння соняшника. 
Про те, що вказаний соняшник закупався у цієї особи у зв`язку з невиконанням відповідачем договору, з метою запобігти порушення позивачем своїх зобов`язань за зовнішньоекономічними або іншими контрактами, подані позивачем докази не свідчать.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 332708,40 грн. у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 27.09.2019 у справі 923/760/16, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі 911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17 колегія суддів вважає безпідставними та недоречними, оскільки у вищенаведених постановах Верховний Суд висловлювався щодо можливості одночасного стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, тобто різних типів неустойки, а не одного типу неустойки, яким у нашому випадку виступає штраф, передбачений п. 6.2. договору поставки № 2118 від 20.08.2020.
Щодо тверджень апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов до невідповідного обставинам справи висновку про те, що позивачем не доведено наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, що призвело, на думку апелянта, до порушення норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.
Позиція апелянта стосовно зазначених ним обставин у позові базується на ціновій довідці РТПП Луганської області № 40-с від 30.11.2020 та договорі поставки № 2146 від 03.09.2020, укладеним між ним та ФГ «Рувіта». Інших доказів в обґрунтування підстав свого позову, позивачем в установленому процесуальним законом порядку до суду надано не було.
Водночас із вказаних документів жодним чином (прямо чи опосередковано) не підтверджується факт завдання збитків позивачу відповідачем, що вказує на неналежність вказаних доказів, у розумінні ст. 76 ГПК України.
З поміж іншого, вказаний договір поставки № 2146 від 03.09.2020 з ФГ «Рувіта», у сукупності з іншими доказами, поданими позивачем, містить багато суперечностей. Зокрема, по-перше, зі змісту вказаного договору не вбачається будь-якого зв`язку із фактом недопоставки насіння соняшника за договором поставки № 2118 від 20.08.2020, укладеним між позивачем і відповідачем. По-друге, договір між позивачем та ФГ «Рувіта» було укладено 03.09.2020, тобто задовго до того, як сторонами у цій справі виникли спірні правовідносини. По-третє, обсяг поставки насіння соняшника, законтрактований позивачем за специфікацією № 3 від 25.11.2020 до договору поставки № 2146 від 03.09.2020 (660 тон) є значно більшим аніж обсяг товару, непоставленого відповідачем позивачу за договором поставки № 2118 від 20.08.2020 (35,76 тон). Вказане додатково підтверджує відсутність будь-якого зв`язку між фактом укладання договору поставки з ФГ «Рувіта» та недопоставкою товару відповідачем.
На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Агрекс" на рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 у справі № 913/21/21 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 у справі № 913/21/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Повний тест постанови апеляційного суду складено 05.07.2021.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян