Дата документу 02.08.2021 Справа № 331/2877/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/2702/21                        Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М.
Є.У.№  331/2877/21                          Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                Кримської О.М.,
                       Дашковської А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справуза позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору факторингу частково недійсним, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору факторингу частково недійсним.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2021 року матеріали цивільної справи передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. 
В апеляційній скарзі про скасування ухвали суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначила, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Суд першої інстанції не звернув уваги на долучені до позову відомості офіційного веб-сайту ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», де зазначена юридична адреса Запорізької філії ТОВ «ОТП Факторинг», а саме: 69063, м.Запоріжжя, пр. Соборний, 66, тому саме з цих підстав позивачка звернулась із позовом до Жовтневого районного суду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За приписами ч.2 ст. 369 ЦПК України   апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції  без повідомлення учасників справи.
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Передаючи справу до Голосіївського районного суду м.Києва, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є: м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 28Д.
Втім, колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договору, укладеного відповідачами 21.12.2012, з підстав невідповідності правочину вимогам ст.ст.203, 215 ЦК України.
Позивачем на виконання вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України надані відомості з офіційного веб-сайту ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», де зазначена юридична адреса Запорізької філії ТОВ «ОТП Факторинг»: 69063, м.Запоріжжя, пр.-т Соборний, 66.
Згідно ч.7 ст. 28 ЦПК України, позови що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.
Суд першої інстанції залишив поза увагою вказане.
Зазначене свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки за положенням п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, що судом першої інстанції зроблено не було.
У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.
У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Керуючись ст.ст. 367, 374,379, 381 -384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2021 рокуу цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська