ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 липня 2021 року           справа №360/1158/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі  № 360/1158/21 (головуючий І інстанції Пляшкова К.О., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області)  за позовом ОСОБА_1  до  Старобільської міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом до Старобільської міської ради Луганської області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 26 лютого 2021 року № 7/109 про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0, 10 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови, що розташовані в межах населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується у Старобільській міській раді Луганської області, згідно з клопотанням від 26 жовтня 2020 року № Р-665.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 120-126).
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задовольнити  позов через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що необхідно врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постановах від 30.05.2018 року у справі № 826/5737/16, від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/19, Верховного Суду в постановах від 27.02.2018 року у справі № 545/808/17, від 11.06.2019 року у справі № 826/841/17. Судом не надано оцінку письмовим поясненням (а.с. 114-116), що є підставою для дисциплінарної відповідальності судді першої інстанції (а.с. 134-137).
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач 26.10.2020 року звернувся до Старобільської міської ради з клопотанням, зареєстрованим за № Р-665, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,10 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови, що розташована в межах населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується у Старобільській міській раді, додавши до клопотання копію паспорту, копію картки фізичної особи – платника податків, графічні матеріали, на яких вказано бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 9-10, 32-34).
Листом від 30.10.2020 року № 3182/01-06 відповідач повідомив, що земельна ділянка, зазначена у доданому до клопотання викопіюванні, відповідно до генерального плану м. Старобільськ (концепція розвитку міста), затвердженого рішенням міської ради від 23.12.2005 року № 28/7, знаходиться на території комунальних підприємств. Згідно класифікації видів цільового призначення земель дана територія належить до земель громадської забудови (для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування), а не до земель житлової забудови (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)). В даному випадку необхідно розробляти проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною її цільового призначення. Відповідно до п. 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім окремих випадків, встановлених даною статтею зазначеного закону. Надання земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не підпадає у встановлені випадки. Крім того, відповідно до п. 4 статті 24 зазначеного вище Закону зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється (а.с. 11-12, 47-48).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 року у справі № 360/4581/20 позов ОСОБА_1 до Старобільської міської ради задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Старобільської міської ради щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 26 жовтня 2020 року, зареєстрованого за № Р-665, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність; зобов`язано Старобільську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні клопотання ОСОБА_1 від 26 жовтня 2020 року, зареєстроване за № Р-665, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,10 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови, що розташовані в межах населеного пункту, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується у Старобільській міській раді; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 12-16).
Рішенням відповідача від 26.02.2021 року № 7/109, керуючись п. 34 ч. 1 с. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 12 Земельного кодексу України, ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на виконання рішення суду в справі № 360/4581/20, повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 з доданим до нього викопіюванням бажаного місця розташування земельної ділянки та відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,10 га, враховуючи вимоги пунктів 3, 4 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до яких в даному випадку має бути розроблений план зонування або детальний план території; рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до виконавчого комітету Старобільської міської ради з заявою про розроблення детального плану частини території м. Старобільськ, в межах якої розташована земельна ділянка, зазначена в п. 1 даного рішення, у зв`язку з відсутністю розробленого плану зонування по м. Старобільськ (а.с. 17 зв.б.).
Згідно статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі – Закон № 280) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. 
Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280).
Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч. 1 ст. 59 Закону № 280).
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (ч. 2 ст. 59 Закону № 280).
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону № 280).
Згідно ч. 2 статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (п.п. «а», «б» частини першої статті 12 Земельного кодексу України).
Згідно ч. 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
За змістом статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Згідно абз. 1 ч. 5 статті 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
За змістом ст. 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм (ст. 39 Земельного кодексу України).
Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами (ст. 40 Земельного кодексу України).
Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п. «б» ч. 1 статті 81 Земельного кодексу України).
Згідно абз. 1 ч.ч. 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
За змістом п. «в» ч. 3 статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно ч.ч. 7-11 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Згідно п. «г» ч.1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
За змістом статті 1 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року № 2780-XII містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.
Згідно ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі – Закон № 3038-VI) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва; генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.
За змістом ч. 2 статті 5 Закону № 3038-VI вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.
Згідно ч. 1 статті 16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
Згідно абз. 1, 4 статті 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.
За змістом ч. 1 статті 18 Закону № 3038-VI план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.
Детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці (ч. 1 статті 19 Закону № 3038-VI).
Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства (абз. 2 ч. 2 статті 24 Закону № 3038-VI).
Згідно ч. 3 статті 24 Закону № 3038-VI у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків: 1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; 2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; 3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку); 5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; 6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.
Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених цією частиною, за відсутності плану зонування або детального плану території не допускається, якщо земельна ділянка: розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення); віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земель для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.
За змістом ч. 4 статті 24 Закону № 3038-VI зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.
Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій (ч. 1 статті 25 Закону № 3038-VI).
Згідно статті 1 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року № 858-IV (далі – Закон № 858-IV) документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо; проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
За змістом ч.ч. 1, 2 статті 50 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ), пунктами 1.2, 1.3 та 1.4 якого визначено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. 
КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів.
КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.
Дослідженням КВЦПЗ встановлено, що до секції В «Землі житлової та громадської забудови» включено розділ «02» «Землі житлової забудови (землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва)» та розділ «03» «Землі громадської забудови (землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування)».
Таким чином, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає реалізацію таких послідовних етапів: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання у місячний строк дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 4) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України; 5) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 6) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що такий орган у двотижневий строк зобов`язаний прийняти відповідне рішення.
Всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.
Земельний кодекс України встановлює вичерпний перелік підстав відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, при цьому зобов`язує уповноважений у випадках прийняття рішення про відмову в наданні такого дозволу належним чином мотивувати причини відмови.
В рішенні відповідача зазначено, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,10 га, враховуючи вимоги пунктів 3, 4 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до яких в даному випадку має бути розроблений план зонування або детальний план території. Тобто з підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів.
Оскільки позивач планує здійснити забудову земельної ділянки, яку бажає безоплатно отримати у власність, останній є суб`єктом містобудування, на якого поширюються положення Закону № 3038-VI.
Згідно статті 24 Закону № 3038-VI вибір земельної ділянки для забудови здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, та на підставі затвердженої містобудівної документації, яка включає розроблення плану зонування території та детального плану території. При цьому, у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.
За змістом клопотання від 26.10.2020 року позивач звернувся до відповідача за безоплатним отриманням земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що згідно з КВЦПЗ відповідає коду 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». До клопотання додані графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки (викопіювання).
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 4425110100:03:005:0380, з місцем розташування: АДРЕСА_1 , площею 0,1542 га, встановлено, що цільове призначення цієї земельної ділянки: 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки: обслуговування виробничо-складських приміщень, форма власності: комунальна (а.с. 18).
Відповідачем шляхом співставлення схеми генерального плану з бажаним місцем розташування земельної ділянки у викопіюванні, наданому позивачем разом з клопотанням від 26 жовтня 2020 року, визначено, що зазначене бажане місце розміщується в межах території під № 88, яка є територію комунальних підприємств. Відповідно до коду 03.12 КВЦПЗ земельна ділянка за категорією належить до земель громадської забудови з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів комунального обслуговування. Вказані обставини підтверджені викопіюванням із генерального плану м. Старобільськ (концепція розвитку), затвердженого рішенням Старобільської міської ради від 23 грудня 2005 року № 28/7 (а.с. 66).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач звернувся за отриманням земельної ділянки у власність зі зміною її цільового призначення - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою, з земель громадської забудови на землі житлової забудови, тому відсутність плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, згідно з ч. 3 статті 24 Закону № 3038-VI унеможливлює передачу (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність позивачу. Випадок позивача не належить до переліку виключень, визначених ч. 3 статті 24 Закону № 3038-VI.
В даному випадку місце розташування бажаної для отримання позивачем земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, не відповідає генеральному плану м. Старобільськ, згідно з яким заплановано земельну ділянку використати під громадську забудову для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів комунального обслуговування.
За ч. 7 статті 118 Земельного кодексу України підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, зокрема є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, а також генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, відповідач, встановив шляхом співставлення графічних матеріалів, наданих позивачем, з генеральним планом забудови м. Старобільськ, що позивач має намір отримати земельну ділянку із зміною її цільового призначення та відсутність плану зонування території та детального плану території за місцем розташування бажаної земельної ділянки, тому мав законні підстави для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність з підстав невідповідності вимогам законів – статті 24 Закону № 3038-VI.
З урахуванням вимог статей 20, 39, 118 Земельного кодексу України,  статей 17, 18, 24 Закону № 3038-VI, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Старобільська міська рада, ухвалюючи рішення про відмову у наданні згоди позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяла у межах наданих їй повноважень та з урахуванням діючого законодавства.
Посилання позивача на відсутність в рішенні конкретної визначеної ч. 1 статті 118 Земельного кодексу України підстави для відмови в наданні дозволу, є хибними, оскільки зі змісту рішення відповідача встановлено невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам частини третьої та четвертої статті 24 Закону № 3038-VI. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність в рішенні відповідача посилання на статтю 118 Земельного кодексу України не може бути самостійною підставою для його скасування, оскільки за загальним правилом, формальні процедурні порушення, допущені суб`єктом владних повноважень при прийнятті оспорюваного рішення, самі по собі не свідчать про протиправність такого рішення, тому не можуть бути підставою для скасування правильного за змістом рішення суб`єкта владних повноважень. 
Посилання позивача на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2019 року в справі № 1840/3059/18, що відсутність розробленого та затвердженого детального плану території, за наявності чинного генерального плану, не є підставою для відмови у видачі містобудівних умов чи їх скасування, судом не враховуються при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами в даній справі не є подібними до розглянутих Верховним Судом у справі № 1840/3059/18. 
Всім іншим наведеним позивачем у заявах по суті справи правовим висновкам Верховного Суду в подібних правовідносинах висновок суду в даній справі не суперечить.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Щодо судових витрат.
Ухвалою суду від 23.06.2021 року позивачу відстрочено сплату судового збору до розгляду апеляційної скарги.
Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Позивачем заявлені вимоги немайнового характеру.
Згідно пп.2 п.3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI за подання апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, судовий збір встановлюється в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Частиною 1 статті 4 цього ж Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2021 року становить 2270 грн.
Розмір судового збору за подання позовної заяви за вимогами немайнового характеру складає 908 грн.
Таким чином, заявник повинен сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1362 грн.
Враховуючи відмову у задоволенні апеляційної скарги, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1362 грн.
Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» Державну судову адміністрацію України визначено стягувачем за рішеннями про стягнення судового збору на користь держави.
Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106,  код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача          Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, Призначення платежу *;101;_________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір стягнутий з ___________ (ПІБ чи назва установи, організації з якої стягується судовий збір) на користь держави, за рішенням №_/_/__(номер рішення про стягнення судового збору).
Отже,  спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі  № 360/1158/21 за позовом ОСОБА_1  до  Старобільської міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 1362 грн. (тисяча триста шістдесят дві гривні) за рішенням у справі № 360/1158/21 (Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106,  код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача          Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, Призначення платежу *;101;_________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр)). 
Повний текст постанови складений 21 липня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                              Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                     Г.М. Міронова