П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/6941/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Богоніс М.Б. 
          Суддя-доповідач:  Ватаманюк Р.В. 

14 липня 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. 
за участю:
секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,
представника позивача: Формуги І. Ю.,
представника відповідача: Грушко Ж. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  03 лютого 2021 року  у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про  стягнення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач 19.11.2020 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду  в якому просив стягнути з ОСОБА_1  податковий борг у сумі 57 516, 74 грн.
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1  податковий борг у сумі 57 516, 74 грн. 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, оскільки заявлену до стягнення суму податкового боргу відповідач у встановлені законодавством строки до бюджету не сплатив, наявність податкового боргу підтверджується матеріалами справи, а тому обґрунтованими є позовні вимоги.
При цьому податкові повідомлення - рішення на підставі яких у відповідача виник податковий борг надсилалися їй за зареєстрованою адресою місця проживання, а тому згідно ст. 42 ПК України, вважається врученими. Доказів оскарження/скасування податкових повідомлень-рішень до суду відповідачем не надано. Таким чином, на час ухвалення рішення у справі прийняті контролюючим органом податкові повідомлення - рішення є чинними, а податкове зобов`язання вважається узгодженим.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказала, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивачем неправомірно прийнято податкові повідомлення– рішення від 08.02.2019 № 0002791305, № 0002831305, оскільки позивач помилково відніс суму прощеного банківського боргу за кредитними договорами до оподаткованого доходу. Зокрема, відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, а різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка не підлягає оподаткуванню, є більшою, ніж сума боргу, що прощена банком відповідачу. 
Разом з тим, оскільки  у відповідача не виник обов`язок щодо сплати податку на доходи фізичних осіб відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, а тому у контролюючого органу також були відсутні правові підстави для нарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору.
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2021 витребувано справу з суду першої інстанції.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 09.06.2021.
Ухвалою суду від 10.06.2021 витребувано від Головного управління ДПС у Вінницькій області та ОСОБА_1 документи, що підтверджують факт зміни валюти зобов`язання за кредитним договором № ML-B00//102/2008 від 04.06.2008 з іноземної валюти в гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої  (відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 1 від 24.02.2017).
06 липня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення Головного управління ДПС у Вінницькій області, в яких позивач зазначив, що за відповідачем рахується податковий борг щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), штрафних фінансових санкцій, що складає всього 57 516, 74 грн., в тому числі основного платежу - 41 852, 45 грн., штрафної санкції - 10 463, 12 грн., пені - 5 201, 17 грн.  Податкові повідомлення-рішення від 08.02.2019 № 0002791305, № 0002831305, відповідно до вимог ст. 42 ПК України є врученими, не оскаржувались і є узгодженими.
Крім того, 06.07.2021 до суду надійшло клопотання Головного управління ДПС у Вінницькій області про заміну відповідача у справі, а саме: замінити Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 43142454) на його правонаступника Головне управління ДПС у Вінницькій області, як територіальний орган ДПС на умовах відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП 44069150).
В судовому засіданні 14.07.2021 протокольною ухвалою задоволено клопотання про заміну відповідача на його правонаступника.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила суд задовольнити її повністю.
Представник позивача заперечила проти апеляційної скарги.
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
На підставі довідки про заборгованість платника податку встановлено, що станом на 18.11.2020 за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 57 516, 74 грн., в тому числі основний платіж – 41 852, 45 грн., штрафні санкції – 10 463, 12 грн., пеня – 5 201, 17 грн., яка складається з таких платежів:
- податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 53 092, 37 грн., в тому числі за - основним платежем 38 633, 03 грн., штрафними санкціями – 9 658, 26 грн. та пенею – 4 801, 08 грн.
- військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 4 424, 37 грн., в тому числі за основним платежем – 3 219, 42 грн., штрафними санкціями – 804, 86 грн. та пенею – 400, 09 грн.
Зазначена заборгованість утворилася в результаті не сплати донарахованих ГУ ДПС у Вінницькій області сум грошового зобов`язання, що підтверджується податковими повідомленнями – рішеннями від 08.02.2019 № 0002791305, № 0002831305, карткою особового рахунку платника податків  та податковою вимогою форми «Ф» від 14.08.2019 № 281153-50 на загальну суму 57 516, 74 грн.
Однак, вказана заборгованість відповідачем не сплачена, що і стало підставою для звернення контролюючого органу до суду.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Колегія суддів  не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову за такими доводами.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання протягом установленого строку.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (пункт 54.1 статті 54 ПК України).
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до абзацу 2 підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56, абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 ПК України).
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 ПК України.
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Так згідно з матеріалами справи, податковим органом надіслано відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 14.08.2019 № 281153-50 на загальну суму 57516,74 грн.
Податкова вимога прийнята на підставі податкових повідомлень – рішень від 08.02.2019 № 0002791305, № 0002831305, якими відповідачу нараховано:
- податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 53092,37 грн., в тому числі за - основним платежем 38633,03 грн., штрафними санкціями – 9658,26 грн. та пенею – 4801,08 грн.
- військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 4424,37 грн., в тому числі за основним платежем – 3219,42 грн., штрафними санкціями – 804,86 грн. та пенею – 400,09 грн.
При цьому, податкові повідомлення – рішення від 08.02.2019 № 0002791305, № 0002831305, прийняті на підставі акта позапланової невиїзної перевірки відповідача щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету відповідачем за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.
Згідно акту встановлено порушення відповідачем ч «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, в результаті чого відповідачем за 2017 рік знижено загальний річний оподаткований дохід на суму 214 627, 95 та встановлено порушення п.п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5, п. 16 (1) підрозділу ХХ ПК України, що призвело до зниження податку з доходів фізичних осіб на суму 38 633,03.
Водночас, спірним питанням при винесенні податкових повідомлень-рішень від 08.02.2019 № 0002791305, № 0002831305 є правомірність віднесення податковим органом суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу як додаткового блага на підставі абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.
Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Так, підпунктом  14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України  визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.
Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до таких додаткових благ віднесено основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощену (анульовану) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.
Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
Апеляційний суд при розгляді цієї справи звертає увагу на наявність конкретної і послідовної практики Верховного Суду щодо застосування підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Так, аналогічний підхід вже був застосований Верховним Судом зокрема у постановах від 03 квітня 2020 року у справі № 804/3102/15, від 25 червня 2020 року у справі № 817/430/17, від 15 грудня 2020 року у справі № 817/3471/14, від 01 квітня 2019 року у справі № 820/4423/16.
Отже,  враховуючи викладене, оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування інших платежів.
Разом з тим, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань". Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.
Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і не включення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суми, прощеної (анульованої) кредитором курсової різниці.
Курсова різниця обчислюється, серед іншого, як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Зазначені преференції застосовуються до всіх фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року, операції з прощення (анулювання) заборгованості за якими здійснювалися, починаючи з 1 січня 2015 року.
Згідно з матеріалів справи відповідачем у 2008 році було отримано споживчий кредит (згідно договору № МL –В00/102/2008 від 04.06.2008) в іноземній валюті в розмірі 16 150, 00 доларів  США.
АТ «ОТП Банк» та відповідач – ОСОБА_1 24.02.2017 дійшли спільної згоди про внесення змін та доповнень № 1 (про прощення боргу) до кредитного договору № МL –В00/102/2008 від 04.06.2008. У якому зобов`язав відповідача погасити  боргові зобов`язання в розмірі 3876,00 дол. США, що станом на 24.02.2017 становить 104288,82 грн., по курсу НБУ станом на 24.02.2017.
При цьому, за курсом Національного банку України на день прощення боргу  (27.02.2017) основна сума боргу в гривневому еквіваленті становила 318916,77 (11853,87 дол. США*26,90).
Станом на 01.01.2014 за курсом Національного банку України на день прощення боргу основна сума боргу в гривневому еквіваленті становила 94704,43 грн. 
Курсова різниця на момент прощення боргу становила 224 212 грн 34 коп. (318916, 77 – 94 704,43).
За умовами договору від 24.02.2017 відповідач ОСОБА_1 прийняла на себе зобов`язання у строк до 24.02.2017 погасити борг у розмірі 104288,82 грн, а банк анулювати (простити) основну суму боргу у розмірі 214 627, 95 грн. Зокрема відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, 
Таким чином, сума прощеного (анульованого) боргу платнику податків фактично становила курсова різниця, сума якої на момент прощення (анулювання) боргу була меншою за мінімально необхідний розмір, визначений у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення", оскільки платник податків вже здійснив часткове погашення боргу.
Відповідно до  акту перевірки вбачається, що податковим органом визначену базу оподаткування у розмірі 53092, 37  грн.,  яка зокрема містила суму прощеного (анульованого) банком боргу у вигляді курсової різниці.
Колегія суддів зазначає, що положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України є спеціальними по відношенню до вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. Їх застосування виключає наявність податкового правопорушення, передбаченого абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, а відтак зумовлює безпідставність висновків податкового органу про збільшення загального оподатковуваного доходу як бази оподаткування іншими податками та вказує про протиправність заявлення позову про стягнення податкового боргу
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 травня 2018 року у справі №  821/1594/17 та від 14 листопада 2019 року у справі №  520/10880/18.
Також суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10  розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, відповідно до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 % від об`єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною п.п. 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст. 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 цього Кодексу.
Відтак, за встановлених обставин про протиправність податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 53092,37 грн., в тому числі за - основним платежем 38633,03 грн., штрафними санкціями – 9658,26 грн. та пенею – 4801,08,  не правильними є й висновки відповідача щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову та стягнення з   ОСОБА_1  податкового боргу у сумі 57 516,74 грн, оскільки податковим органом протиправно включено до додаткового блага, суму прощеного (анульованого) банком боргу у вигляді курсової різниці.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про відмову в задоволенні позову. 
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні позову відмовити повністю. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі 28 липня 2021 року.

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.