Справа № 759/7878/20                                                                                                               Головуючий в суді І інстанції Кириленко Т.В.
Провадження № 22ц-824/8997/2021                                                                                              Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2021 року                                                                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Гуля В.В., Матвієнко Ю.О., 
за участі секретаря Примушка О.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Капітал», про визнання недійсним кредитних договорів та стягнення коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила визнати недійсними договори про надання споживчих кредитів від 10.02.2018 року, 24.05.2019 року, 12.09.2019 року, 23.10.2019 року, 21.11.2019 року, 14.02.2020 року, укладені між нею та ТОВ «Авентус Україна», застосувати двосторонню реституцію та стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 84 080,00 грн., моральну шкоду в розмірі 140 133, 30 грн. та зобов`язати відповідача вилучити з бази даних її персональні дані та знищити їх.
Мотивує позов тим, що вона шість разів зверталась по позику до ТОВ «Авентус Україна», з них п`ять позик було виплачено, одна не виплачена (договір № 1974728 від 14.02.2020 року на суму 11 000,00 грн.), оскільки у зв`язку з початком карантину вона не змогла своєчасно оплатити суму кредиту. Вважає, що відповідач при укладенні договорів навмисно не дотримав та грубо порушив вимоги діючого законодавства, які є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема, договори не підписані відповідно до вимог законодавства. Під час укладення спірних договорів відповідач не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредитування, не ознайомив з Умовами та Правилами кредитування та всіма ризиками. Договори містять безліч умов, які порушують її права та всі договори укладені на невигідних для неї умовах. Зазначає про збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитним договором від 14.02.2020 року та посилається на неправомірну поведінку відповідача щодо використання її персональних даних, а також погроз зі сторони відповідача. Таким чином, оскільки, на її думку, укладені договори суперечать нормам Конституції України, Закону України "Про захист прав споживачів", Закону України "Про електронну комерцію", норм ЦК України, Закону "країни "Про споживче кредитування", тому вони підлягають визнанню недійсними.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані договори про надання споживчого кредиту підписані позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора шляхом направлення смс-коду на її мобільний номер, який вказаний позивачкою у анкеті даних, що підтверджує підписання позивачкою цих договорів, тобто укладання між сторонами оскаржуваних правочинів підтверджено належними та допустимими доказами, крім того сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів, що підтверджується також і фактом повного виконання позивачкою п`яти з укладених договорів та повернення по ним отриманих в борг коштів, а доводи позивачки щодо ненадання відповідачем повної інформації щодо умов кредитування та настання ризиків при укладенні оспорюваних договорів і нечесну підприємницьку практику є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях  позивачки, спростовуються змістом договорів, через що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2018 року, 24 травня 2019 року, 12 вересня 2019 року, 23 жовтня 2019 року, 21 листопада 2019 року та 14 лютого 2020 року між ТОВ«Авентус Україна» та ОСОБА_1 були укладені договори № 77228, № 905590, № 1267492, № 1413229, № 1529468, № 1974728 про надання фінансового кредиту (а.с.16-37).
З матеріалів справи вбачається та підтверджується сторонами, що договори № 77228 від 10 лютого 2018 року, № 905590 від 24 травня 2019 року, № 1267492 від 12 вересня 2019 року, № 1413229 від 23 жовтня 2019 року, № 1529468 від 21 листопада 2019 року повністю виконані та заборгованість по ним погашена (а.с.136-140).
Відповідно до умов договору № 1974728 від 14 лютого 2020 року, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. Тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить: знижена процентна ставка 0,54 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. Стандартна процента ставка 1,80 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в пп. 1.5.1. договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього договору.
05 жовтня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та ТОВ «Авентус Україна» укладений договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було передано право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 1974728 від 14 лютого 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 (а.с.191-201).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. 
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно виходив з того, що оскаржувані договори про надання споживчого кредиту підписані позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора шляхом направлення смс-коду на її мобільний номер, який вказаний позивачкою у анкеті даних, істотні умови цих договорів були узгоджені між сторонами та відповідають вимогам закону, натомість позивачкою не було надано належних, достатніх і допустимих доказів того, що умови кредитних договорів суперечать положенням закону та містять елементи нечесної підприємницької практики, враховуючи, що позивачка виконувала умови укладених правочинів, а договори № 77228 від 10 лютого 2018 року, № 905590 від 24 травня 2019 року, № 1267492 від 12 вересня 2019 року, № 1413229 від 23 жовтня 2019 року, № 1529468 від 21 листопада 2019 року повністю виконані та заборгованість по ним погашена, що свідчить про відсутність підстав для визнання цих договорів недійсними та спростовує доводи позивачки про те, що вказані договори є неукладеними і вона їх не підписувала.
Крім того, доводи апелянта про безпідставне збільшення процентної ставки за кредитом, колегія суддів відхиляє, оскільки договором передбачено два види процентної ставки - «стандартна» та «знижена», і кредитором не застосовувалось інших видів процентної ставки, а відтак збільшення ставки відбулося в межах, передбачених договором, що не суперечить законодавству.
Посилання апелянта на погрози відповідача погрожували їй у зв`язку із заборгованістю за вказаними договорами, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними і достатніми доказами, крім того ці обставини не можуть бути підставою для визнання оскаржуваних договорів недійсними.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції по суті спору. 
Таким чином, при вирішенні справи місцевий суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                               Судді: