ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6180/21 Справа № 174/112/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Деркач Н.М.,
суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М., 
за участю секретаря Кравченка Р.В., 

       розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору частково недійсним  , -  
В С Т А Н О В И В:
       У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 24.02.2020 року між ним та АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» було укладено кредитний договір № 220330000304394 за умовами якого банк зобов`язався надати клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках та виконати зобов`язання за цим договором у повному обсязі. 
       Суттєві умови договору визначені п.1.2 договору, а саме: сума кредиту становить 201600 грн., строк кредитування 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 24.02.2025 року, цільове призначення - на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 24.02.2020 по 23.06.2021- 3% від суми кредиту, з 24.06.2021 по 23.09.2022 - 2,5% від суми кредиту, з 24.09.2022 по 23.12.2023 - 1,5% від суми кредиту, з 24.12.2023 по 24.02.2025 - 0,925% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. 
       Розділом 4 договору передбачено графік платежів за кредитом, який включає, серед іншого, види платежів за кредитом. У графі 8 передбачено платіж «Розрахунково-касове обслуговування», в розмірах, які відповідають розмірам щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Проте, окремий договір на розрахунково-касове обслуговування між позивачем та відповідачем не укладався і банком при визначенні в кредитному договорі обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісію не було зазначено, за які саме послуги цю комісію встановлено, тому він фактично був змушений сплачувати комісію за послуги, що супроводжували кредит, що є компенсацією сукупних послуг банку за рахунок позивача, така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч.1 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, така дія, як надання фінансового інструменту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику.
       На підставі наведеного позивач вважав, що положення кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту є незаконними та несправедливими, оскільки існує дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.        
       Тому просив суд визнати недійсними окремі положення пункту 1.2 кредитного договору № 220330000304394 від 24.02.2020 щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірах: з 24.02.2020 по 23.06.2021- 3% від суми кредиту, з 24.06.2021 по 23.09.2022 - 2,5% від суми кредиту, з 24.09.2022 по 23.12.2023 - 1,5% від суми кредиту, з 24.12.2023 по 24.02.2025 - 0,925% від суми кредиту - недійсними з моменту укладення договору та зобов`язати відповідача здійснити перерахування заборгованості за кредитним договором № 220330000304394 від 24.02.2020 з урахуванням вже сплачених сум щомісячної комісії, зарахувавши ці суми як погашення заборгованості за тілом кредиту. 
       Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
       Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Так, апелянт зазначив, що суд не з”ясував правову природу комісії, не дослідив, за які саме дії банку така комісія встановлена.
       У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення з огляду на законність та обгрунтованість рішення суду, оскільки така форма витрат, як щомісячна комісія за обслуговування кредиту та плата за розрахунково - касове обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що 24.02.2020 року між ОСОБА_1 та АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» був укладений кредитний договір № 22033000304394, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 201 600 грн. зі сплатою 0,001% річних на строкову заборгованість за кредитом; 56,0% на просторочену заборгованість за кредитом.          Пунктом 1.2. вказаного договору було встановлено плату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірах: з 24.02.2020 по 23.06.2021- 3% від суми кредиту, з 24.06.2021 по 23.09.2022 - 2,5% від суми кредиту, з 24.09.2022 по 23.12.2023 - 1,5% від суми кредиту, з 24.12.2023 по 24.02.2025 - 0,925% від суми кредиту.
       Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. кредитного договору платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів, визначених у графіку платежів, який викладений в розділі 4 цього договору.
       Згідно з пунктом 3.6. кредитного договору позичальник підписанням цього договору підтвердив, що банк у письмовій формі надав клієнту всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування, банк надав клієнту у письмовій формі Паспорт споживчого кредиту, до підписання цього договору позичальник ознайомлений та згодний з умовами УДБО та отримав усю інформацію стосовно банківської послуги, що надається за цим договором в обсязі та у порядку, що передбачені ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також ОСОБА_1 підтвердив, що належний йому примірник цього договору отримав.
       Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. (а.с. 6-7,53)
       Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на несправедливість зазначених вище пунктів кредитного договору, тому просив визнати їх недійсними, зобов”язати відповідача здійснити перерахунок його заборгованості з урахуванням вже сплачених сум щомісячної комісії.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладання позивачем кредитного договору діяли Закон України «Про споживче кредитування» та Закон України «Про захист прав споживачів», згідно яких не заборонялося встановлення комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця, тому суд вважає правомірним та законним встановлення та включення до умов кредитного договору умов щодо щомісячної комісії за обслуговування кредиту. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       Статтею 8 ЗУ “Про споживче кредитування” (у редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору) передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
       Відповідно до статті 9 указаного закону, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
       Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
       Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості, серед іншого, про тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.
       Матеріалами справи встановлено, що згідно паспорту споживчого кредиту, який особисто підписано позичальником 24.02.2020 року, процентна річна ставка становить 0,001%, щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить з 1 по 15 міс. – 6048,00 грн., з 16 по 30 міс. – 5040,00 грн., з 31 по 45 міс. – 3024,00 грн., з 46 по 60 міс. – 1864,80 грн., загальні витрати за кредитом становлять 261 258,43 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживання за весь строк користування кредитом становить 441 258,43 грн. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 56,00%. Також у паспорті зазначено, що споживач має право відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених ЗУ «Про споживче кредитування». 
       Позивач ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої банком інформації. (а.с. 8,54)
       Крім того, позивачем 24.02.2020 року було підписано заяву-згоду № 545128 на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, відповідно до якої підтвердив, що до моменту підписання ознайомлений та згодний з умовами, викладеними в УДБО, що розміщені на сайті банку www.creditdnepr.com.ua, Тарифами, проектом цієї заяви-договору, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб та підтвердив, що має можливість та зобов`язується самостійно відстежувати всі зміни та доповнення, які будуть вноситись до УДБО; погодився отримувати банківські послуги на умовах, що зазначені в УДБО, та підтвердив, що усі умови йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. (а.с. 55)
       Також позивачем 24.02.2020 року підписано анкету-опитувальник № 545128, в якій указані його особисті дані, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, договір добровільного страхування життя клієнтів № НОМЕР_1 , що підтверджено їх копіями. (а.с. 56-57)
       З копії графіку погашення станом на 04.02.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 у період з березня 2020 року по січень 2021 року щомісячно сплачував кредит по 7378,56 грн. щомісячно (а.с. 10-12). За період з 24.02.2020 року по 04.02.2021року позичальником на виконання умов кредитного договору сплачено: тіло кредиту - 14634,38 грн., відсотки 1,78 грн., щомісячну комісію - 66528,00 грн.
       Наведені вище обставини свідчать про те, що при укладенні і підписанні кредитного договору позивача було проінформовано про усі істотні умови кредитування. Він з ними погодився, що підтвердив власним підписом та сплатою кредитних платежів протягом декількох місяців. 
       Тобто, при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував його умови. При цьому, позичальнику було надано інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, комісії та графіку погашення кредиту, на підтвердження чого свідчить оспорюваний договір.
       Посилання позивача на несправедливі умови кредитного договору та їх невідповідності принципу добросовісності, що є наслідком погіршення становища споживача, спростовуються змістом кредитного договору та не узгоджуються з матеріалами справи.
       Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд не з”ясував правову природу комісії, не дослідив, за які саме дії банку така комісія встановлена, спростовуються положеннями ст. 47 ЗУ “Про банки і банківську діяльність”, якими передбачено, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги, а статтею 8 ЗУ “Про споживче кредитування” обумовлено право банку встановлювати комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального закону та ухвалено з дотриманням норм процесуального закону, тому підстав для його скасування немає.
       Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В: 
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року залишити без змін.        
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                       І.Ю. Ткаченко

                                                                               М.М. Пищида