П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3644/21	

Головуючий І інстанції Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 16.04.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень,- 
В С Т А Н О В И В:
11.03.2021р. ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення   відповідача від 11.03.2020р. №2265 про відмову йому у перерахунку пенсії;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому пенсії у відповідності до  ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VІІ (в первинній редакції), починаючи з 13.12.2019р. на підставі довідки прокуратури Одеської області від 04.03.2020р. №445 виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати частково протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 24.12.2020р. №951050829229 про перерахунок його пенсії в частині призначення пенсії у розмірі 60% від суми місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, в частині обмеження пенсії у розмірі, що не перевищує 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, а також в частині дати початку перерахунку пенсії - з 01.10.2020р.;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому пенсії у відповідності до  ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VІІ (в первинній редакції), починаючи з 01.02.2020р. виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 03.12.2020р. №445 з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснювати подальший перерахунок його пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок на підставі поданих документів (довідок) про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, як пенсіонер органів прокуратури. Позивачем, у зв`язку з визнанням неконституційними положень ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», було отримано довідку про розмір його заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, та подано її до пенсійного органу разом із заявою про проведення перерахунку пенсії. Однак, ГУ ПФУ в Одеській області протиправно відмовив у перерахунку пенсії, у зв`язку із відсутністю підстав та нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року (ухваленим в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 11.03.2020р. №2265 про відмову у проведенні ОСОБА_2 перерахунку пенсії. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 13.12.2019р. перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження її граничного розміру на підставі довідки Прокуратури Одеської області від 04.03.2020р. №445, та здійснити виплату з урахуванням отриманих виплат. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 24.12.2020р. №951050829229 в частині зменшення позивачу при перерахунку пенсії відсотку до 60% заробітної плати та встановлення її граничного розміру у вигляді десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_2 за вислугу років без обмеження її граничного розміру з 01.10.2020р. виходячи із розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 03.12.2020р. №445 та виплатити різницю в пенсії за минулий час по час проведення розрахунку з урахуванням раніше проведених виплат. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1816 грн. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 18.05.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2021р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивач, у свою чергу, рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржив.
25.05.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021р. вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
07.07.2021р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області, колегія суддів доходить висновку про відсутність належних і достатніх підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 22.07.2011р. згідно зі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ отримує пенсію за вислугу років в розмірі 90% від її середньомісячної заробітної плати.
04.03.2020р. Прокуратурою Одеської області видано ОСОБА_1 довідку №445 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, в якій зазначено, що відповідно до Рішення Конституційного суду від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)/2019 року та постанови Кабінету Міністрів України   «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» від 30.08.2017р. №657 розмір заробітної плати (грошового забезпечення), за нормами чинними на 06.09.2017р. за відповідною (прирівняною) посадою начальника управління становить: посадовий оклад - 7930 грн., надбавка за класний чин (старший радник юстиції) - 2400 грн., надбавка за вислугу років (25%) - 1982,50 грн., інші щомісячні надбавки, доплати (70%) - 8618,75 грн., премія (60%) - 12558,75 грн., матеріальні допомоги (для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань) (1/12) 2790,83 грн., 2790,83 грн., усього 39071,66 грн. 
03.11.2020р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із письмовою заявою про здійснення перерахунку призначеної йому пенсії за вислугу років на підставі зазначеної довідки Прокуратури Одеської області.
Проте, рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 11.03.2020р. №2265 позивачу було відмовлено у задоволенні заяви позивача про перерахунок його пенсії з підстав відсутності нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури.
В подальшому, Одеською обласною прокуратурою 03.12.2020р. було видано позивачу довідку №445 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, в якій зазначено, що відповідно до Рішення Конституційного суду від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)/2019 року та ст.ст.81,86 Закону України «Про прокуратуру» та у зв`язку із початком роботи Одеської обласної прокуратури (наказ Генерального прокурора від 08.09.2020р. №414) розмір заробітної плати (грошового забезпечення), за нормами чинними на 11.09.2020р. за відповідною (прирівняною) посадою начальника управління становить: посадовий оклад - 46538 грн., надбавка за вислугу років (25%) - 11634,50 грн., матеріальні допомоги (на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань) (1/12) - 4847,70 грн., 4847,70 грн., усього - 67867,90 грн. 
18.12.2020р. позивач звернувся із заявою щодо перерахунку його пенсії на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 03.12.2020 року №445.
ГУ ПФУ в Одеській області листом від 30.12.2020р. №12625-12430/С-02/8-1500/20 повідомило позивача, що згідно з ч.2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», пенсія призначається в розмірі 60% від сум місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі пенсії яка не перевищує 10 прожиткових мінімумів, для осіб, які втратили працездатність. За заявою від 18.12.2020р. та долученою довідкою від 03.12.2020р. №442 розмір пенсії становить 40720,75 грн. (67867,92 грн. х 60%), але відповідно до п.13-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
Враховуючи зазначене, пенсійним органом роз`яснено позивачу, що розмір пенсійної виплати на 01.10.2020р. становив - 17120 грн., з 01.12.2020р. становить - 17690 грн. Сума доплати за період з 01.10.2020р. по 31.12.2020р. у розмірі 24706,32 нарахована на січень 2021р.  
Не погоджуючись із зазначеними діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення відповідача. 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.
Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги тощо). Законодавець повинен робити це із дотриманням вимог Конституції України, у т.ч. принципів рівності та справедливості.
Так, мови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015р. безпосередньо визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ.
Частиною 1 ст.50-1 вказаного Закону №1789-ХІІ визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у т.ч. зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Така пенсія призначається в розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2%, але не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку.
При цьому, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонером, виходячи із розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (ч.12 ст.50-1 Закону №1789-ХІ).
Як передбачено ч.17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
В подальшому, як загально відомо, до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ вносилися зміни Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VI, внаслідок яких, наведена вище ч.17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ з 01.10.2011р. стала 18, т.б. відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст залишився незмінним.
Далі, 14.11.2014р. Парламентом було ухвалено новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ.
Так, як слідує зі змісту ч.20 ст.86 вказаного Закону №1697-VІІ (в первинній редакції), призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.
Отже, первісна редакція ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ та ч.17 (з 01.10.2011р. - ч.18) та ст.50-1 Закону №1789-ХІІ фактично містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.
Розділ XII «Прикінцеві положення» Закону №1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у т.ч. ст.86) цього Закону набрали чинності з 15.07.2015р. Водночас, з 15.07.2015р. втратив чинність Закон України №1789-XII (крім п.8 ч.1 ст.15, ч.4 ст.16, абз.1 ч.2 ст.46-2, ст.47, ч.1 ст.49, ч.5 ст.50, ч.ч.3,4,6 та 11 ст.50-1, ч.3 ст.51-2, ст.53 щодо класних чинів).
Далі, 01.01.2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. №76-VIII, яким, з-поміж іншого, внесено такі зміни:
- ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (яка діяла до 15.07.2015р.) викладено в такій редакції: «умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України»;
- ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ (набрала чинності 15.07.2015р.) викладено у такій редакції: «умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
Таким чином, починаючи з 01.01.2015р. в Україні фактично жоден Закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України «Про прокуратуру», а законодавець делегував повноваження стосовно встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури - Кабінету Міністрів України.
Однак, Кабінетом Міністрів України до цього часу так і не було прийнято жодного нормативно-правового акта, який би чітко регулював умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.
Як загально відомо, в подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)/2019 за результатами розгляду справи №3-209/2018 (2413/18, 2807/19), положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічна за змістом норма також міститься і у ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017р. №2136-VIII.
У п.2 резолютивної частини рішення вказаного Конституційного Суду України визначено, що положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, відповідні положення втратили чинність - 13.12.2019р.
За правилами ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
А за змістом ст.97 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017р. №2136-VIII, Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.
Так, Конституційний Суд України у п.3 резолютивної частини свого рішення від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)/2019 встановив такий порядок його виконання: ч.20 ст.86 Закону №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; а ч.20 ст.86 Закону №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:
« 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому ч.ч.2,3 та 4 цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Отже, за таких обставин, з 13.12.2019р. Закон №1697-VII фактично не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, з огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з 13.12.2019р. у позивача виникло право на перерахунок раніше призначеної пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури, а також у зв`язку із призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових заробітної плати, як при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.
Так, як вже зазначалося вище, підставою для проведення перерахунку пенсій працівників прокуратури - є підвищення заробітної плати прокурорським працівникам.
Як загально відомо, Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» від 30.08.2017р. №657 (набрала законної сили 06.09.2017р.) було підвищено посадові оклади та надбавки за класний чин прокурорсько-слідчим працівникам, що, у свою чергу, є підставою для проведення перерахунку пенсії за вислугу років позивача.
Таким чином, у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівників органів прокуратури на підставі Постанови КМУ №657 та рішення КСУ №7-р(ІІ)/2019, позивач набув право на перерахунок пенсії, починаючи з 13.12.2019р.
Разом зі тим, як зазначено у згаданому вище рішенні Конституційного Суду України, перерахунок призначених пенсій проводиться з 1-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.
Як свідчать матеріали справи, відповідач фактично погодився з необхідністю перерахунку пенсії позивача після ухвалення Конституційним Судом рішення від 13.12.2019р. №7-р/ІІ/2019, однак чомусь зменшив її розмір із 90% до 60% від заробітку, а також обмежив її розмір 10 прожитковими мінімумами для осіб, що втратили працездатність.
Що ж стосується права позивача на перерахунок пенсії в розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати, то колегія суддів звертає увагу, що саме у такому відсотковому розмірі позивачу первісно і була призначена пенсія у відповідності до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ.
При цьому, слід зауважити, що на час призначення ОСОБА_2 пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, якою передбачалось, серед іншого, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за таким призначенням або перерахунком.
Частина 20 ст.86 Закону №1697-VII (яка застосовується в первинній редакції) також не передбачає ніякого регулювання відсоткового розміру пенсії по відношенню до заробітної плати прокурора.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Застосування ж до спірних правовідносин норм Закону №1697-VІІ, які передбачають розмір пенсії 60% від заробітної плати, в даному випадку, є безпідставним, оскільки вказаний Закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія була призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності, а не перераховується.
На незмінність відсоткового розміру вже призначених пенсій неодноразово звертав увагу і Верховний Суд України, зокрема, у своїх рішеннях від 10.12.2013р. по справах №21-348а/13, №21-420а/13 та від 06.10.2015р. по справі №127/11720/14-а, зазначивши при цьому, що при перерахунку пенсій повинен застосовуватися той відсоток, який діяв на момент призначення цих пенсій.
Подібна правова позиція за схожих обставин також була застосована і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19.06.2018р. у справі №725/1352/16-а та від 29.06.2020р. у справі №490/5366/16-а.
Так, Верховний Суд у своїй постанові від 04.02.2019р., залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019р. у «зразковій» справі №240/5401/18, також вказав, що відсотки, які були при призначенні пенсії, повинні зберігатись і в подальшому при проведенні перерахунку.
У той же час, Конституційний Суд України у рішенні від 28.04.2009р. №9-рп/2009, вказуючи на недопустимість звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод, що об`єктивно призведе до погіршення становища особи (в суспільстві) через їх обмеження, зробив концептуальне застереження органам державної влади про те, що невиконання державою своїх зобов`язань призводить до порушення принципів правової держави, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави (абз.5 п.5 мотивувальної частини цього Рішення).
Отже, враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що відповідач, застосовуючи до позивача інший (зменшений) розмір пенсії по відношенню до місячної заробітної плати, діяв протиправно, не на підставі Конституції та законів України. Доводи ж апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області зазначених висновків також не спростовують.
Щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром, то колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.
Так, як передбачено абз.6 ч.15 ст.86 Закону України №1697-VII, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017р., максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.
Зазначену норму було введено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII.
Разом з тим, як вбачається зі змісту приписів п.2 Прикінцевих положень Закону №911-VIII, дія цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016р.
Тобто, як чітко визначено п.п.1,2 Прикінцевих положень Закону №911-VІІІ, цей Закон набирає чинності з 01.01.2016р. та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується виключно до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016р.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.11.2019р. у справі №360/1428/17, в якій зазначено те, що дія Закону №911-VIII стосовно визначення максимального граничного розміру пенсії (обмеження) застосовуються лише до пенсій, які призначаються починаючи із 01.01.2016р. (п.2 Прикінцевих положень цього Закону).
Враховуючи те, що позивач є пенсіонером прокуратури з 2011р., а тому до розміру його пенсії за вислугу років не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені згаданими вище змінами, оскільки вони не мають зворотної дії у часі.
До того ж, ще раз слід наголосити на тому, що звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст.22 Конституції України не допускається.
У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018р. №5-р/2018 вказано, що положення ч.1 ст.22 Конституції України треба розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований ст.46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь та гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч.1 ст.3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48). 
На переконання Конституційного Суду України, держава виходячи із існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. 
У разі ж значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки та модернізації системи соціального захисту тощо, держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків із метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб.
Таким чином, «новий» порядок призначення та виплати пенсій, встановлений Законами від 02.03.2015р. №213-VІІ, від 28.12.2014р. №76-VІІІ та від 14.10.2014р. №1697-VІІ, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ними чинності, а тому до даних спірних правовідносин необхідно застосовувати положення ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), оскільки редакції вказаних законів звужують права позивача в частині розміру пенсії.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає висновок суду першої інстанції про те, що обмеження щодо виплати пенсії максимальним розміром не застосовуються до пенсій, що призначені до набрання відповідними змінами чинності є правильним і обгрунтованим.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу й на той факт, що, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і П`ятий апеляційний адміністративний суд, зокрема, у постановах 11.09.2020р. у справі №420/3284, 16.09.2020р. у справі №420/2923/20, від 25.09.2020р. у справі №420/3565/20, від 17.09.2021р. у справі №420/5516/21, від 17.09.2021р. у справі №420/3898/20, від 07.09.2021р. у справі №400/1055/21, 
Інші наведені апелянтом доводи висновків суду 1-ї інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом 1-ї інстанції норм матеріального чи процесуального права.
До того ж, слід також зазначити, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж  Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень,        дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності  свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24.09.2021р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                    В.О. Скрипченко