ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/810/20  Номер провадження 22-ц/814/736/21	Головуючий у 1-й інстанції Харченко  В. Ф.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника  ОСОБА_1 - адвоката Бехтер Лілії Валеріївни, товариства з обмеженою відповідальністю «Райземінвест-2017» 

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 28 січня 2021 року (повний текст рішення складений 01 лютого 2021 року)

по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» до  ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Райземінвест-2017», державного реєстратора Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого Миколи Миколайовича про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію речового права з одночасним припиненням такого права з підстав подвійної реєстрації права оренди землі, 

                                                В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» (далі – ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт») звернулося до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Райземінвест-2017» (далі – ТОВ «Райземінвест-2017»), державного реєстратора Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого М.М. про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію речового права з одночасним припиненням такого права з підстав подвійної реєстрації права оренди землі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 січня 2012 року між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та  ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, за яким орендодавець передав орендарю для вирощування сільськогосподарської продукції у строкове платне користування строком на 10 років земельну ділянку площею 4,0236 га кадастровий номер 5324583200:00:003:0225. Даний договір оренди зареєстрований у відділі Держкомзему у Семенівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 вересня 2012 року. Згодом стало відомо, що земельній ділянці, на яку видано Державний акт серія ПЛ №087708 від 08 листопада 2007 року на ім`я ОСОБА_1 присвоєно системою новий кадастровий номер 5324583200:00:003:0712. 
У подальшому позивачу стало відомо, що державним реєстратором Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малим М.М. 26 вересня 2019 року проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4,0236 га, кадастровий номер 5324583200:00:003:0712 за ТОВ «Райземінвест-2017» згідно договору оренди землі б/н від 24 вересня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Райземінвест-2017».
Також позивачем зазначено, що ОСОБА_1 із будь-якими заявами щодо розірвання Договору оренди землі від 10 січня 2012 року до позивача не зверталась.
На думку позивача, державний реєстратор не пересвідчився в існуванні більш ранньої реєстрації права оренди землі за ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» допустив подвійну реєстрацію двох договорів на право користування однією й тією ж земельною ділянкою за двома різними юридичними особами.
У зв`язку з вищевказаним, просив визнати недійсним договір оренди землі б/н від 24 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Райземінвест-2017», припинити право оренди ТОВ «Райземінвест-2017» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324583200:00:003:0712 та скасувати запис про інше речове право:33443169, дата державної реєстрації: 26 вересня 2019 року, який внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48918262 від 30 вересня 2019 року, ОСОБА_2 , Василівська сільська рада Семенівського району Полтавської області про проведену державну реєстрацію іншого речового права ТОВ «Райземінвест-2017».
Згодом позивач звернувся до суду із заявою про зміну предмета позову, в якій прохав визнати недійсним договір оренди землі б/н від 24 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Райземінвест-2017» та скасувати рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого М.М., індексний номер: 48918262 від 30 вересня 2019 року про проведену державну реєстрацію іншого речового права (прав оренди) ТОВ «Райземінвест-2017» з одночасним припиненням права оренди ТОВ «Райземінвест-2017» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324583200:00:003:0712.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 28 січня 2021 року позов задоволено повністю.
Визнано недійним договір оренди земельної ділянки б/н від 24 вересня 2019 року, що укладений між ОСОБА_1  та ТОВ «Райземінвест-2017» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324583200:00:003:0712.
Скасовано рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого М.М., індексний номер 48918262 від 30 вересня 2019 року та проведену державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) ТОВ «Райземінвест-2017», номер запису 33443169, з одночасним припиненням права оренди ТОВ «Райземінвест-2017» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324583200:00:003:0712.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» 4204,00 грн судових витрат.
Рішення суду обґрунтовано тим, що спір у цій справі пов`язаний із вимогами про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки і скасування рішення про державну реєстрацію права цієї земельної ділянки на підставі оспорюваного договору, з тих підстав, зокрема, що спірний договір оренди земельної ділянки укладений до закінчення строку дії раніше укладеного з позивачем договору оренди землі, а оскаржуване рішення зумовило існування «подвійної реєстрації» права на земельну ділянку та порушення прав позивача, який має чинний договір оренди землі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції його в апеляційному порядку оскаржили представник ОСОБА_1 – адвокат Бехтер Л.В. та ТОВ «Райземінвест-2017». 
Так, на думку осіб, які подали апеляційні скарги, при винесенні рішення у справі не були належним чином досліджені докази, доводи позивача не були підтверджені належними і допустимими доказами по справі, а при винесенні самого рішення були допущені порушення норм процесуального та матеріального права.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Бехтер Л.В просить скасувати рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 28 січня 2021 року, а провадження по справі закрити.
ТОВ «Райземінвест-2017» прохає скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Бехтер Л.В.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що спір між позивачем та відповідачами має розглядатися як спір, пов`язаний із порушенням господарських прав позивача як суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи основним видом діяльності якої є вирощування зернових та інших технічних культур на земельних ділянках, які перебувають у них у користуванні на підставі договорів оренди землі через неналежне виконання.
Разом з тим, зазначено, що позовні вимоги викладені позивачем мають розглядатись в адміністративному провадженні як публічно-правовий спір щодо неналежного виконання дій державним реєстратором, адже спір у цій справі стосується виключно проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки, а не підстав набуття такого права та не є спором про право.
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідачем у цій справі повинен бути суб`єкт владних повноважень - державний реєстратор Малий М.М., рішення якого оскаржується у зв`язку з порушенням вимог законодавства.
Узагальнені доводи апеляційної скарги ТОВ «Райземінвест-2017»
Відповідач вказує, що позивачем не було доведено порушення норм ЦК України при укладенні договору, а тому підстави для визнання такого договору недійсним відсутні.
Судом не встановлено обставин порушення державним реєстратором порядку та умов реєстрації спірного правочину.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бехтер Л.В. ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга – безпідставною.
Позивач, вказуючи на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, зазначає, що скасування рішення щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за іншою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї самої земельної ділянки. Окрім того, оскаржуваній реєстраційній дії передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема право оренди конкретної земельної ділянки. Тому скасування державної реєстрації оспорюваного договору оренди належить розглядати в порядку цивільному.
Підсумовуючи, позивач прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ«Райземінвест-2017» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» вказує що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
При цьому вказує, що державний реєстратор не мав права для реєстрації права користування земельною ділянкою, оскільки право на користування спірною земельною ділянкою було уже зареєстровано за позивачем.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ТОВ «Райземінвет-2017» - адвокат Бехтер Л.В. апеляційні скарги підтримала, пославшись на обставини, які викладені у них. Просила апеляційні скарги задовольнити.
Представник позивача проти задоволення апеляційних скарг заперечував, з підстав викладених у відзивах на апеляційні скарги. Вважає, що підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання,перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 087708 від 08 листопада 2007 року є власником земельної ділянки, яка розташована на території Криворудської сільської ради Семенівського району Полтавської області площею 4,0236 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, первинний кадастровий номер якої з 5324583200:00:003:0225 змінено на 5324583200:00:003:0712 (а.с. 9, 16).
Позивач ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», як орендар, та відповідач ОСОБА_1 , як орендодавець 10 січня 2012 року уклали договір оренди землі щодо вказаної земельної ділянки строком на 10 років. 
Пунктом 43 вказаного договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Договір містить відмітку про його реєстрацію у відділі Держкомзему у Семенівському районі 24 вересня 2012 року за №532450004002832 (а.с. 11-13).
Сторонами договору оренди землі складено акт прийому-передачі земельної ділянки б/н від 24 вересня 2012 року (а.с. 14).
Судом першої інстанції також встановлено, що договором оренди земельної ділянки б/н від 24 вересня 2019 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Райземінвест-2017» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324583200:00:003:0712, перша передала в оренду другому до 31 грудня 2030 року в оренду вказану земельну ділянку (а.с. 42-44).
Рішенням державного реєстратора Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого М. М., індексний номер 48918262 від 30 вересня 2019 року, номер запису 33443169, здійснено державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) ТОВ «Райземінвест-2017» за вказаним договором оренди землі до 21 грудня 2030 року з правом пролонгації (а.с. 10).
Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом (далі - ЗК) України, Законом України «Про оренду землі».
Передання в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України у редакції, чинній на час підписання ОСОБА_1 із позивачем договору оренди землі та його реєстрації).
Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).
Згідно із статтею 125 ЗК України у вказаній редакції право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.
Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час підписання ОСОБА_1 з позивачем договору оренди землі та його державної реєстрації) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації (частина перша). 
Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина друга). 
Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі» у вказаній редакції).
Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що 10-річний строк дії договору оренди землі від 10 січня 2012 року, укладеного між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» і ОСОБА_1 , починається з дати його реєстрації – 24 вересня 2012 року і діє упродовж 10-ти років з цієї дати.
Відтак, на час підписання 24 вересня 2019 року оскаржуваного договору оренди земельної ділянки та реєстрації права оренди був чинним інший договір оренди цього ж об`єкта, підписаний ОСОБА_1 10 січня 2012 року та зареєстрований у відділі Держкомзему у Семенівському районі 24 вересня 2012 року.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України).
Внаслідок укладення оскаржуваного договору оренди ТОВ «Райземінвест-2017» отримало право користування земельною ділянкою, що стало перешкодою для позивача у реалізації аналогічного права щодо тієї самої земельної ділянки.
Із урахування наведеного, колегія суддів погоджується із висновку суду першої інстанції щодо порушення прав позивача та наявності підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним.
Схожа правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року по справі № 587/2326/16-ц (провадження № 14-442 цс 19).
Крім того, слід звернути увагу, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.
Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судового рішення у цій справі), на відміну від положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Враховуючи наведене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині скасування рішення державного реєстратора. 
Щодо доводів апеляційних скарг
Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - адвоката Бехтер Л.В. про порушення правил юрисдикції
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року (справа № 587/2326/16-ц, провадження № 14-442 цс 19) висловлено правову позицію, відповідно до якої критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду) завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України).
Пункт 7 частини першої статті 3 КАС України визначав, що суб`єкт владних повноважень - це, зокрема, орган державної влади, його посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (частина перша, пункт 1 частини другої статті 17 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.
Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала думку про те, що до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений, зокрема, владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Тобто, публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо одної не як рівноправні, і в якому одна зі сторін, яка є суб`єктом владних повноважень, може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (див. пункт 5.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17; пункти 28-30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16; пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 171/1584/18).
Позивач заявив вимогу про скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора через те, що, за твердженням позивача, відбулося порушення його права оренди земельної ділянки іншою особою, за якою державний реєстратор зареєстрував аналогічне право на ту саму земельну ділянку.
Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру цього спору (див. пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16).
Такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено на підставі оскарженого договору державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства, чи заявляється, окрім іншої, також вимога про визнання недійсним оскарженого договору, для виконання якого було прийняте оскаржене рішення, а також незалежно від того, яку з цих вимог позивач вважає основною, а яку - похідною (див. пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, пункт 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що спір по даній справі не є публічно-правовим і з огляду на суб`єктний склад має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Щодо доводів наведених в апеляційній скарзі ТОВ «Райземінвест-2017» 
В апеляційній скарзі ТОВ «Райземінвест-2017» вказує, що позивачем не було доведено порушення норм ЦК України при укладенні договору, тому підстави для визнання такого договору недійсним відсутні, також судом не встановлено обставин порушення державним реєстратором порядку та умов реєстрації спірного правочину.
Однак, наведені доводи не ставлять під сумнів правильність висновків суду першої інстанції. 
Так, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження, зокрема, на земельні ділянки.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.
При цьому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відсутність у наданих чи сформованих державними реєстраторами витягах із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про існуюче у позивача з 24 вересня 2012 року право оренди спірної земельної ділянки на строк 10 років, тобто їх неповнота, не спростовує встановленого законом пріоритету паперового носія перед відомостями ДЗК.
Як уже зазначалося, внаслідок укладення оскаржуваного договору ТОВ «Райземінвест-2017» отримало право оренди земельною ділянкою, що стало перешкодою для позивача у реалізації аналогічного права щодо тієї самої земельної ділянки.
При цьому, позивач довів суду, що договір оренди земельної ділянки між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 від 10 січня 2012 року зареєстровано відповідно до чинного на час укладення договору законодавства.
В той же, час ТОВ «Райземінвест-2017» в апеляційній скарзі не обґрунтувало та не довело порушення норм чинного на той час законодавства при укладенні чи реєстрації договору між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ОСОБА_1 від 10 січня 2012 року.
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
Згідно частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Як передбачено частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, колегія суддів позбавлена можливості перевіряти рішення суду відносно осіб, які його не оскаржили, тобто погодилися із ним, розпорядившись своїми правами. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини по справі, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції.
Зважаючи на викладене апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Бехтер Лілії Валеріївни, товариства з обмеженою відповідальністю «Райземінвест-2017» – залишити без задоволення.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 28 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2021 року.

Головуючий                                         В.П. Пікуль 

Судді                                 Т.В. Одринська

О.О. Панченко