Справа № 346/103/17 
Провадження № 22-ц/4808/1312/21 
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                                Горейко М.Д., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Єлісевич О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лейб`юка Богдана Богдановича на ухвалу Коломийського міськрайонного суду, постановлену суддею Яремин М.П. 23 липня 2021 року в м. Коломиї у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Панкратьєва В.В.,
в с т а н о в и в:
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ( м. Івано-Франківськ) Панкратьєва В.В.
В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні в Коломийському міськрайонному відділі ДВС перебуває виконавчий лист, виданий на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 27.03.2017 року, ухваленого в справі №346/103/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення нею 23 років, починаючи з 10.01.2017 року.
Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження скаржником встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 31.05.2021 року загальна заборгованість ОСОБА_1 по даних сплатах становить 15690 грн. станом 01.05.2021 року.
Разом з тим, державним виконавцем Панкратьєвим В.В. безпідставно визначено (збільшено) суму аліментів, яка підлягає сплаті. Так, починаючи з грудня 2018 року по червень 2019 року державним виконавцем визначено суму аліментів, яка підлягає стягненню, в розмірі 1014 грн., з липня 2019 року по листопад 2019 року – 1059 грн., з грудня 2019 року по червень 2020 року – 1100 грн., з липня 2020 року по листопад 2020 року – 1160 грн., з грудня 2020 року по квітень 2021 року – 1200 грн.
Вказує, що заборгованість за аліментами, які присуджені у твердій грошовій сумі, визначається, виходячи із суми, визначеної в рішенні. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, із ким із них проживає дитина.
Просить зобов`язати головного державного виконавця вказаного відділу ДВС провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа, виданого 09.04.2019 року на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 27.03.2017 року в справі №346/103/17 із врахуванням сплачених боржником сум.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2021 року у задоволені скарги відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 – адвокат Лейб`юк Б.Б. подав апеляційну скаргу. Вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що головним державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Панкратьєвим В.В. безпідставно визначено суму аліментів, яка підлягає сплаті, всупереч визначеної судом суми 600 грн., оскільки заборгованість за аліментами, які присуджені у твердій грошовій сумі, визначається виходячи із суми, вказаної в рішенні.
Про цьому судом першої інстанції застосовано норми права з посиланням на постанови Верховного Суду, які не регулюють правовідносини, предмет яких викладено у скарзі.
Просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2021 року та прийняти постанову, якою вимоги скарги задовольнити.
Сторони в засідання апеляційного суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28.03.2017 року у справі №346/103/17 задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 для продовження навчання у твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно без урахування часу канікул до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з 10.01.2017 року. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнення аліментів в розмірі платежу за один місяць звернуто до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 640,00 грн. (а.с. 4-6).
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.05.2017 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 23.01.2019 року змінено рішення Коломийського міськрайонного суду від 28.03.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.05.2017 року шляхом виключення із них посилання на «без урахування часу канікул». В іншій частині вказані судові рішення залишено без змін (а.с. 7-10).
09.04.2019 року на виконання вищевказаного рішення суду Коломийським міськрайонним судом було видано виконавчий лист №346/103/17 (а.с. 11).
Постановою головного державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Микицея В.Д. відкрито виконавче провадження з виконання даного виконавчого листа (а.с. 12).
Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №346/103/17 від 09.04.2019 року, складеного державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Панкратьєвим В.В., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.05.2021 року становить 15690,00 грн. (а.с. 14).
Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що посилання скаржника на неправомірність проведеного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів є безпідставними, оскільки державний виконавець правильно виходив із мінімально граничного розміру аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому в даному випадку мова йде не про прожитковий мінімум для працездатних осіб, а відносно сплати аліментів на дитину, яка навчається.
Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам передбаченим цим Законом.
Згідно розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року №2832/5) (далі – Інструкція) виконавець розпочинає примусове виконання рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (п. 4 розділу XVI Інструкції).
Обґрунтовуючи відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції посилався на те, що частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А Законом України від 03.07.2018 року №2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Разом з тим такі висновки не ґрунтуються на нормах чинного права, які регулюють дані правовідносини.
Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі №382/1093/16-ц (провадження №61-12568св18), положеннями статті 201 СК України не передбачено застосування вимог статті 182 для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Зазначене у статті 200 СК України відсилання до норми статті 182 цього Кодексу стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів (частина перша статті 182 СК України).
Таким чином, державний виконавець при проведенні розрахунку заборгованості скаржника зі сплати аліментів помилково визначив її розмір з урахуванням нижньої межі - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбаченої нормами СК України, які регулюють обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дітей.
Правові висновки Верховного Суду, на які посилався суд першої інстанції, також стосуються розгляду справ щодо стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.
Зазначеного місцевий суд не врахував, а тому оскаржувана ухвала не може залишатися в силі і підлягає до скасування з постановленням нового судового рішення про задоволення апеляційної скарги, зобов`язання державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Панкратьєва В.В. виконати розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №346/103/17, виданого Коломийським міськрайонним судом 09.04.2019 року, без урахування мінімального гарантованого розміру аліментів, передбаченого Сімейним кодексом України, та із врахуванням сплачених боржником сум.
Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (стаття 452 ЦПК України).
Отже з Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 454 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Лейб`юка Богдана Богдановича задовольнити.
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Панкратьєва В.В. задовольнити.
Зобов`язати державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Панкратьєва В.В. виконати розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №346/103/17, виданого Коломийським міськрайонним судом 09.04.2019 року, без урахування мінімального гарантованого розміру аліментів, передбаченого Сімейним кодексом України, та із врахуванням сплачених боржником сум.
Стягнути з Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        М.Д. Горейко
                                                                       О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 10 вересня 2021 року.