ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 р. 	Справа № 440/2301/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.202 р. (ухвалене суддею Головко А.Б.) по справі № 440/2301/21 за позовом ОСОБА_1 до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни; третя особа - Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни №1/ХІІІ/ХУІІ/1 від 19.01.2021 р. про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 ; зобов`язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 р. відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись із рішенням суду першої  інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення   Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити  позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   апеляційної   інстанції   розглядає справу   в порядку письмового провадження за наявними   у справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 20.05.2014 р. № 199 о/с дск прапорщик міліції ОСОБА_1 , інспектор дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованої УМВС, відряджений з 21.05.2014 р. до особливого розпорядження до м. Ізюм Харківської області для несення служби по охороні громадського порядку в районі проведення АТО (а.с.25).
Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 09.06.2014 р. № 242 о/с дск прийнято рішення повернути до постійного місця дислокації з 10.06.2014 р. прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованої УМВС (а.с.26).
Згідно із довідкою № 3712/115/05/12-2017 від 22.09.2017 р. виданою Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, ОСОБА_1 в період з 21.05.2014 р. по 11.06.2014 р. безпосередню брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.32).
19.12.2017 р.  Комісією МВС з  питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни розглянуто питання про надання позивачу статусу учасника війни, за результатами чого ухвалене рішення про визнання учасником війни № 5/ІІ/ХVІІ/ (а.с. 33).
27.02.2019 р. позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області із заявою про направлення необхідних документів до Комісії МВС України в питань розгляду матеріалів визначення учасниками бойових дій, учасниками війни на розгляд для надання позивачу статусу учасника бойових дій.
Не погоджуючись з відмовою Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від повторного направлення матеріалів щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій до Комісії МВС України, позивач звернувся до суду із цим позовом. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 р. у справі №  440/3085/19 позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області , третя особа -  Комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме: визнано протиправною відмову Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області стосовно направлення матеріалів щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій до Комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни; зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області направити заяву ОСОБА_1 від 27.05.2019 р. разом із доданими матеріалами щодо надання статусу учасника бойових дій до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни.
На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 р. у справі № 440/3085/19 Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області листом від 17.12.2019 р. вих. № 2119/115/12/01-2019 направлено заяву ОСОБА_1 від 27.05.2019 р. разом із доданими матеріалами щодо надання статусу учасника бойових дій до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни.
Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 14.02.2020 р. № 1/ІІ/ХІХ/1 відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій (а.с. 51).
Позивач не погодився із вказаним рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 14.02.2020 р. № 1/ІІ/ХІХ/1 та звернувся до суду із позовом.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 р. у справі №  440/2239/20  позов ОСОБА_1 до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, третя особа - Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання  протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 14.02.2020 р. № 1/ІІ/ХІХ/1; зобов`язано Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни розглянути питання про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду та довідки УМВС України в Полтавській області від 22.09.2017 р. вих. № 3712/115/05/12-2017; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
19.01.2021 р. комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянула заяву ОСОБА_1 та прийняла рішення  № 1/ХІІІ/ХVІІ/І, яким  відмовила   ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій (а.с.58).
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням відповідача, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та Законами України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в подальшому - Закон № 3551-ХІІ), який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 3551-ХІІ, до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно із ст. 5 цього Закону учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Пунктом 19 частини 1 статті 6 Закону № 3551-XII (в редакції, чинній на момент перебування позивача в зоні АТО) визначено, що учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України,  Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.
Аналіз вищенаведених норм законодавства вказує, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, працівники Міністерства внутрішніх справ України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі - Порядок №413), який визначає процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб (п.1 Порядку №413).
Пунктом 2 Порядку № 413 (в редакції, чинній на момент перебування позивача в зоні АТО) передбачено, що статус учасника бойових дій надається:
- військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції;
- працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися і брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення.
Відповідно до п. 4 вказаного Порядку (в редакції, чинній на момент перебування позивача в зоні АТО), підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є:
- для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення);
- для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення або направлення (прибуття) у відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення (витяги з наказів, розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень), а також документи, що були підставою для прийняття керівниками підприємств, установ, організацій рішення про направлення осіб у таке відрядження.
Згідно із п. п. 1, 2 розділу ІІ Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 26.08.2016 р. № 868 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.09.2016 р. за №1271/29401 (в подальшому - Порядок № 868, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій, розгляд питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до пунктів 6 і 13 статті 9 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
З метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія має право, зокрема, вивчати довідки, документи та інші докази, надіслані керівниками структурних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України та керівниками територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, іншими особами, визначеними чинним законодавством (далі - керівники підрозділів), чи подані особисто; приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни.
Відповідно до п. 4 розділу ІІ Порядку № 868, комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі: відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; надання недостовірних даних про осіб, зазначених у пункті 1 розділу I цього Положення; виявлення факту підроблення документів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.
Пунктом 1 розділу III Порядку № 868 встановлено, що комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі документів про: безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення; направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції; перебування у районах проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.
Згідно із п. 2 розділу III Порядку № 868, підтвердними документами для прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій є витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення.
Аналіз вищевказаних норм права вказує, що статус учасника бойових дій надається особі, яка брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, що має підтверджуватися не тільки відповідними наказами про залучення її до проведення антитерористичної операції, але й про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції  або іншими офіційними документами, виданими державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Водночас, як встановлено судовим розглядом, жодних доказів на підтвердження безпосередньої участі у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, як того вимагає п. 4 Порядку № 413 та п. 2 розділу ІІІ "Особливості надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій, учасника війни за участь в антитерористичній операції" Положення № 868, позивачем не надано.
В апеляційній скарзі позивач вказує що ним виконані всі умови, визначені Порядком № 413 (в редакції від 28.08.2014 р.) необхідні для надання йому статусу учасника бойових дій, зокрема те, що він був працівником УМВС України в Полтавській області - прапорщиком міліції, інспектором дорожньої патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти дорожньої патрульної служби ДАІ, перебував в районі проведення АТО - м. Ізюм, Харківської області, що підтверджується відповідними документами: довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 22.09.2017 р. № 3712/115/05/12-2017; наказом АТЦ при СБУ від 04.12.2014 р. № 89; наказом УМВС України в Полтавській області від 20.05.2014 р. № 199 о/с дск; наказом УМВС України в Полтавській області від 09.06.2014 р. № 242 о/с дск; посвідченням про відрядження від 19.05.2014 р. № 255 та надав комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни необхідну сукупність документів, виданих державними органами, які містять достатні докази про безпосереднє залучення ОСОБА_1 до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення
Проте вказані докази лише підтверджують факт того, що позивач перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Харківської області, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань.
Натомість доказів про залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, зокрема наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про персональне залучення до проведення антитерористичної операції позивачем до суду не надано.
Аналогічна правова позиція щодо необхідності надання наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про персональне залучення до проведення антитерористичної операції як належний та достатній доказ, що підтверджує  безпосередню участь в антитерористичній операції з метою надання статусу учасника бойових дій, викладена Верховним Судом у постанові від 06.04.2021 р. у справі № 360/2336/19.
Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що з наказу  УМВС України в Полтавській області від 20.05.2014 р. № 199 о/с дск та з посвідчення про відрядження від 19.05.2014 р. № 255, вбачається, що вказаними документами лише підтверджується факт службового відрядження позивача до м. Ізюм Харківської області для виконання завдань, визначених Законом України "Про боротьбу з тероризмом", та несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення АТО, та на виконання вимог службової телеграми МВС України від 04.05.2014 р. № 7999дск/Яр.
Таким чином, матеріали справи не містять, серед іншого, витягів з наказів про залучення позивача до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, витягів з наказів Командувача об`єднаних сил, командирів оперативно-тактичних угруповань про прибуття (вибуття) до (з) районів здійснення цих заходів, документів про направлення у відрядження до районів здійснення цих заходів.
Аналогічні висновки, викладених в постанові Верховного Суду від 13.10.2020 р. у справі № 2240/2866/18.
Отже, позивач в апеляційній скарзі помилково ототожнює виконання службових обов`язків із охорони публічного порядку на території, що відносяться до району проведення антитерористичної операції, з безпосередньою участю особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
В поєднанні з відсутністю  наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про персональне залучення до проведення антитерористичної операції та  безпосередню участь в ній вказане вище є підставою для висновку про правомірність оскаржуваного рішення Комісії про відмову в наданні статусу учасника бойових дій.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією та Законами України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справіv. Finland  від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі  Ruiz Torija v. Spain  від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.   243, 308, 311, 316, 322, 325,  326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 р. по справі № 440/2301/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Я.В. П`янова    Л.В. Любчич