УХВАЛА

09 вересня 2021 року 
м. Київ

Справа № 913/526/20(913/714/20) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Банаська О. О. - головуючого, Пєскова В. Г., Погребняка В. Я.
за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:
скаржникаТОВ "Дніпропетровський дослідний завод "Енергоавтоматика": Майор І. В. 
позивача ТОВ "Свинець": Слюсар В. В., Швець Н. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський дослідний завод "ЕНЕРГОАВТОМАТИКА"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2021
у складі колегії суддів: Склярук О. І. (головуючої), Гетьмана Р. А., Россолова В. В.
та на рішення Господарського суду Луганської області від 01.04.2021
у складі судді Віннікова С. В.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Свинець."
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоавтоматика"
про стягнення 34 843 722,99 грн

в межах справи № 913/526/20 
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Свинець."
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст і підстави наведених в заяві вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Свинець." (далі - ТОВ "Свинець.") звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський дослідний завод "Енергоавтоматика" (далі - відповідач, ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика") про стягнення заборгованості за договором від 28.11.2013 № 28713 5/19-13 у сумі     16 125 421,25 грн.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на заборгованість відповідача за період з 15.11.2017 по 12.10.2018 з оплати за товар, поставлений на виконання укладеного 28.11.2013 між Приватним акціонерним товариством "Свинець" (далі - ПрАТ "Свинець") та ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика" договору поставки № 28713 5/19-13 з додатковими угодами до нього (далі - договір). 
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
3. 28.11.2013 між ПрАТ "Свинець" (постачальник, позивач) та                                     ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика" (покупець, відповідач) укладений договір поставки № 28713 5/19-13 з додатковими угодами до нього, за умовами якого постачальник передає у власність, а покупець приймає і оплачує свинець марок С1, С2С (згідно ДОСТ 3778-98)РВ985R, РВ990R, РВ970R (згідно міжнародному стандарту ЄЕС EN12659:1999) і свинцево-сурм`янисті сплави, визначених сторонами марок та хімічного складу (далі - товар) (п.1.1 договору в редакції додаткової угоди від 02.03.2017 № 8).
4. Відповідно до п.2.4 договору товар поставляється транспортом постачальника на склад покупця за адресою, вказаною в заявці покупця.
5. Документом, що свідчить про дату отримання товару і перехід права власності на товар до покупця, є видаткова накладна, підписана на складі покупця уповноваженими представниками сторін (п.2.5 договору).
6. Згідно з п.3.1 договору в редакції додаткових угод від 05.10.2015 № 6 та від 02.03.2017 № 8 ціна товару узгоджується сторонами в специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною цього договору. Сторони дійшли згоди, що ціна за          1 тону товару визначається за формулою: 3.1.1.Ц=((LME+сума премії) х міжбанківський курс грн./дол.США+ЦН+209 грн 00 коп.) х 1,2, де LME середній показник ціни свинцю на Лондонській біржі Металів (CASHSELLER&SETTLEMENT) за місяць, що передує місяцю відвантаження. 
7. У п.3.3 договору сторонами узгоджено, що оплата за поставлений за цим договором товар здійснюється протягом 45 календарних днів з дати поставки товару, на підставі виставленого рахунку шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаного в рахунку-фактурі.
8. Сторони домовились про обов`язковість підписання акта звіряння взаємних платежів між сторонами за цим договором, за кожний місяць (п.3.6 договору в редакції додаткової угоди від 10.01.2014 № 4).
9. Згідно з п.4.1 договору постачальник зобов`язаний у строк, зазначений в специфікаціях (додатках), надати товар покупцю, а покупець зобов`язаний провести загальний огляд і прийняти товар, якщо він відповідає пред`явленим вимогам.
10. Відповідно до п. 8.5 договору в редакції додаткової угоди від 29.08.2014                № 2 цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2014. Якщо протягом місяця до закінчення строку дії договору жодна із сторін не виявить бажання його розірвати договір вважається автоматично продовженим на кожний наступний рік.
11. 18.10.2017 між сторонами у зв`язку з реорганізацією Приватного акціонерного товариства "Свинець" шляхом зміни організаційно-правової форми у Товариство з обмеженою відповідальністю "Свинець." укладена додаткова угода № 9, відповідно до якої усі права та обов`язки в рамках договору від 28.11.2013 № 28713 5/19-13 перейшли до правонаступника ТОВ "Свинець.".
12. На виконання умов п.п.3.1, 4.1 договору між сторонами були підписані специфікації.
13. Згідно із специфікаціями позивач поставляв відповідачеві товар, який останній оплачував частково, внаслідок чого за ним виникла заборгованість у сумі 16 125 421,25 грн.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції
14. Рішенням Господарського суду Луганської області від 01.04.2021 позовні вимоги ТОВ "Свинець." задоволено частково. Стягнуто з                                             ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика" на користь ТОВ "Свинець." заборгованість у сумі 16 125 421,25 грн, пеню в сумі 2 734 889,60 грн, 30 % річних у сумі                                        13 207 118,28 грн, інфляційні втрати в сумі 2 761 797,80 грн, судовий збір у сумі 522 438,40 грн. У решті позову відмовлено.
15. Мотивуючи рішення господарський суд застосував до спірних правовідносин приписи статей 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) статей 173, 193, 216, 222, 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та дійшов висновку про доведення позивачем своїх вимог, в частині їх задоволення, а також здійснив власний розрахунок відсотків річних та інфляційних втрат задовольнивши вимоги в цій частині частково у зв`язку із наявністю виявлених помилок в розрахунку наданому позивачем.
16. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 рішення Господарського суду Луганської області від 01.04.2021 залишено без змін. 
17. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог вказавши, що відповідачем не спростовано факту отримання товару від позивача згідно з умовами договору поставки та не надано доказів повної його оплати, а також погодився з наведеними у оскарженому рішенні розрахунками.
18. Відхиляючи доводи апелянта стосовно застосування позовної давності до заявлених вимог суд апеляційної інстанції вказав, що на момент звернення із позовом трирічна позовна давність за вимогами ТОВ "Свинець." не спливла, адже кожна поставка товару за видатковою накладною є окремим зобов`язанням у розумінні приписів статті 509 ЦК України та статті 173                     ГК України, яке має свій строк (термін) виконання, тому початок позовної давності для стягнення оплати за кожну поставку товару необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання покупцем цього зобов`язання.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
19. ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 та на рішення Господарського суду Луганської області від 01.04.2021 у справі             № 913/526/20 (913/714/20), в якій просило ці судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу                                      (ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика")
20. У касаційній скарзі ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика" стверджує про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, зазначаючи в якості підстави касаційного оскарження пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, а саме неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права, наведених у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі                      № 44/9519/12, від 13.03.2019 у справі № 904/2158/18, від 04.06.2019 у справі             № 915/905/16 та від 16.09.2020 у справі № 145/2047/16-ц.
21. В контексті цієї підстави касаційного оскарження касант посилається на те, що апеляційний суд неправильно застосував норми статей 205, 265, 526, 655, 692, 712 ЦК України, 181, 183, 198 ГК України та помилково, без належних підстав, дійшов висновку, що поставки, оплата яких є предметом спору, здійснені на виконання договору № 28713 5/19-13 від 28.11.2013, що не узгоджується з правовими висновками Верховного Суду стосовно необхідності дослідження змісту договору; щодо оцінки конклюдентних дій сторін та документів, що підтверджують договірні відносини тощо.
22. 05.08.2021 на електронну адресу Верховного Суду від представника скаржника надішли доповнення до касаційної скарги ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 та на рішення Господарського суду Луганської області від 01.04.2021 у справі № 913/526/20 (913/714/20) в якому окрім наведеного вище скаржник в обґрунтування доводів касаційної скарги зазначив таке:
- всупереч приписам частини першої статті 73, частини першої статті 77, частини одинадцятої статті 80, частини першої статті 91, частини першої статті 273 ГПК України судами відхилено заперечення відповідача проти дійсності поданих позивачем копій первинних документів;
- судами порушено вимоги частини першої статті 10 ГПК України, адже не забезпечено переклад позивачем письмових доказів, викладених російською мовою.
23. Ухвалою Верховного Суду доповнення до касаційної скарги                                   ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 та на рішення Господарського суду Луганської області від 01.04.2021 у справі № 913/526/20 (913/714/20) подані 05.08.2021 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку на касаційне оскарження та відсутністю порушення скаржником питання про поновлення пропущеного строку.
24. З аналогічних зазначеному у пункті 23 цієї постанови мотивів залишаються без розгляду наведені касантом у відповіді на відзив додаткові доводи щодо наявності фактичних підстав для застосування позовної давності до вимог               ТОВ "Свинець." щодо стягнення пені, що за своєю правовою природою є доповненнями до касаційної скарги, оскільки остання була подана касантом лише 08.09.2021, тобто з пропуском визначеного частиною першою статті 298 ГПК України строку.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
(ТОВ "Свинець.") 
25. У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на правильність та обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог, а також стверджує, що правові висновки у зазначених касантом постановах Верховного Суду стосуються інших за змістом правовідносин, ніж у цій справі.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
26. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.
27. Цим Законом від 15.01.2020 № 460-XI законодавець звузив критерії допустимості, які дозволяють звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою, встановивши конкретні випадки, в яких рішення судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
28. До того ж, частиною першою статті 300 ГПК України у редакції Закону від 15.01.2020 № 460-XI визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
29. Колегія суддів наголошує на тому, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
30. Відтак у цій справі касаційний розгляд здійснюється в межах доводів поданої касаційної скарги зазначених в пунктах 20-21 цієї постанови.

31. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                     2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
32. Верховний Суд враховує, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Аналогічний висновок викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.
33. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
34. Отже, наявність передумов для реалізації скаржником права ініціювати касаційний перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, перебуває в залежності від встановлення подібності таких складових елементів (критеріїв) як предмет спору (заявлених вимог), підстави позову (вимог), змісту позовних вимог, встановлених судами фактичних обставин та наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у справах за результатами перегляду яких Верховним Судом сформовано правовий висновок, про неврахування якого стверджує касант.
35. Відмінність предмета розгляду (предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог) у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у постановах Верховного Суду, на які посилається касант обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287                ГПК України, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв тягне за собою процесуальні наслідки встановлені статтею 296 ГПК України, а саме закриття касаційного провадження.
36. За змістом касаційної скарги вбачається, що обґрунтовуючи посилання на передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підставу касаційного оскарження ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика" посилається на ухвалення оскаржуваних судових рішень без урахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах:
- Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 44/9519/12 щодо розмежування термінів "строк" і "термін" відповідно до статті 251 ЦК України при дослідженні змісту договорів;
- Великої Палати Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 145/2047/16-ц та Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 13.03.2019 у справі № 904/2158/18 щодо оцінки конклюдентних дій сторін та первинних документів на підтвердження договірних відносин;
- Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.06.2019 у справі № 915/905/16 щодо права сторін обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
37. Надаючи оцінку зазначеній скаржником підставі касаційного оскарження та її обґрунтуванню, суд касаційної інстанції враховує таке.
38. У цій справі (№ 913/526/20 (913/714/20) предметом розгляду є заявлені у позовному провадженні в межах справи про банкрутство ТОВ "Свинець." вимоги постачальника до покупця про стягнення заборгованості за поставлений товар, пені, відсотків річних та інфляційних втрат. 
39. Підставами цих вимог визначено, зокрема, приписи статей 526, 610, 611. 712, 625, статті 265 ГК України та невиконання покупцем зобов`язання оплатити отриманий за видатковими накладними товар, поставлений відповідно до умов договору поставки № 28713 5/19-13 від 28.11.2013, укладеного між                       ПрАТ "Свинець" (правонаступником якого є позивач) та                                               ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика", та додаткових угод до нього. 
40. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив порушення відповідачем зобов`язання з оплати товару, отриманого за договором поставки, та застосувавши до спірних правовідносин приписи статей 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 625, 629, 692, 712 ЦК України, статей 173, 193, 216, 222, 230 ГК України дійшов висновку про доведення позивачем своїх вимог, в частині їх задоволення, здійснивши власний розрахунок відсотків річних та інфляційних втрат.
41. Водночас за змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 44/9519/12 правовий висновок на який посилається скаржник стосується оцінки змісту кредитного договору у справі за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, оформленим заявою позичальника, отже такий висновок сформований судом касаційної інстанції за інших предмета, підстав позову, змісту позовних вимог та фактичних обставин справи, тому посилання касанта на зазначену постанову не може бути належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
42. Аналогічно і у справі № 145/2047/16-ц (постанова від 16.09.2020) зазначений скаржником висновок Великої Палати Верховного Суду викладено за неподібних даній справі (№ 913/526/20 (913/714/20) правовідносин, адже він стосується оцінки конклюдентних дій сторін у орендних правовідносинах та сформований у справі за позовом фізичної особи до селянського фермерського господарства про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, в обґрунтування якого позивач стверджував, що таких договорів не укладав.
43. За змістом постанови Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 915/905/16 зазначене касантом твердження щодо форми правочину та способів волевиявлення сторін не є висновком Верховного Суду щодо застосування норм права в розумінні статей 236, 287 ГК України, а - лише диспозицією статті 205 ЦК України.
44. Аналіз змісту постанови Верховного Суду від 13.03.2019 у справі                           № 904/2158/18 засвідчує, що, за подібного предмета розгляду, встановлені судами фактичні обставини здійснення поставки товару за відсутності доказів оформлення договором відповідних відносин між сторонами є суттєво відмінними від обставин справи, що переглядається в касаційному порядку, адже у цій справі (№ 913/526/20 (913/714/20) судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПрАТ "Свинець" (правонаступником якого є ТОВ "Свинець.") та відповідачем укладений договір поставки № 28713 5/19-13 з додатковими угодами до нього, а після реорганізації ПрАТ "Свинець" між позивачем та відповідачем укладена додаткова угода № 9, відповідно до якої усі права та обов`язки в рамках договору від 28.11.2013 № 28713 5/19-13 перейшли до правонаступника ТОВ "Свинець.".
45. Такі відмінності у предметі розгляду у справах № 44/9519/12,                                № 145/2047/16-ц та фактичних обставинах у справі № 904/2158/18 засвідчують неподібність правовідносин у справі, що переглядається, та у справах за змістом зазначених касантом постанов Верховного Суду.
46. Тому посилання ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика" на зазначені вище постанови Верховного Суду, що ухвалені за неподібних цій справі (№ 913/526/20 (913/714/20)) правовідносин, не можуть розглядатися як такі, що підтверджують підстави касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
47. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України в редакції від 08.02.2020 суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
48. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
49. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. 
50. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
51. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. 
52. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. 
53. Суд нагадує, що вирази "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним. 
54. Крім того, суттєвим є той факт, що застосовне національне право відповідає поняттю "законність", визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom"). 
55. Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. 
56. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі Monnel and Morris v. the United Kingdom", а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden").
57. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).
58. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою                                         ТОВ "ДДЗ "Енергоавтоматика" на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 цього Кодексу, позаяк після відкриття касаційного провадження судом встановлено, що висновки Верховного Суду щодо застосування норми права, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними правовідносинам у цій справі.
На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 296, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
УХВАЛИВ:
1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський дослідний завод "Енергоавтоматика" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 та на рішення Господарського суду Луганської області від 01.04.2021 у справі № 913/526/20 (913/714/20).
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          О. О. Банасько

Судді                                                                                                    В. Г. Пєсков

                                                                                                    В. Я. Погребняк