ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 липня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 391/372/20
провадження № 22-ц/4809/434/21 

        Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
        
головуючого судді Дуковського О.Л.
суддів Дьомич Л.М., Письменного О.А.

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», інтереси якого представляють за довіреністю - Гребенюк Олександр Сергійович, Крилова Олена Леонідівна ;
відповідач - ОСОБА_2 .

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2020 року, у складі головуючого судді Замши О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обгрунтування позову позивач зазначав, що 05.09.2011 між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання 05.09.2011 заяви, в якій зазначено, що відповідач погодився, що дана заява разом з «Умовами кредитування» та «Тарифами банку» складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом у заяві (а.с.21).
Посилався на те, що відповідач порушує взяті на себе за вказаним договором зобов`язання і не повертає заборгованість добровільно, а тому утворилася заборгованість у розмірі - 322 874,13 грн.
Тому, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05.09.2011 в розмірі 3683,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 05.09.2011 по 31.01.2019 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Позивач зазначав, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.
Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» містить підпис відповідача.
Сторони погодили умови кредитування, про що свідчить, зокрема, підписана відповідачем анкета-заява про надання кредиту, довідка про умови кредитування.
Зазначає, що підписання відповідачем довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування.
Також зазначає, що виписка по рахунку є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт отримання кредитних коштів відповідачем, факт видачі кредитної картки, користування відповідачем кредитними коштами, часткове виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором.
Вважає, що відповідач повинен виконувати умови кредитного договору у повному обсязі.
Згідно з ч.1,3 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи   категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах  доводів та  вимог апеляційної скарги, апеляційний суд  дійшов  висновку, що апеляційна  скарга не підлягає задоволенню  з  таких підстав.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Судом встановлено, що 05.09.2011 між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом підписання 05.09.2011 заяви, в якій зазначено, що відповідач погодився, що дана заява разом з «Умовами кредитування» та «Тарифами банку» складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом у заяві (а.с.21).
Звернувшись із даним позовом банк посилався, що ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.(а.с.19).
Разом із позовом позивачем було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором (а. с.9-12), з якого вбачається, що у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31.01.2020 складає - 322874,13 грн. і яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3683,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 317291,13 грн. , заборгованість за пенею в розмірі 1900,00 грн.
Позивач, просив стягнути на його користь 137881,85 грн. заборгованість, яка складається із: 3683,00 грн. заборгованість за кредитом, 134198,85 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом з 05.09.2011 року 31.01.2019.
Задовольняючі частково позовні вимоги суд першої інстанції послався на обгрнутованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором (за тілом кредиту), а в частині стягнення заборгованості за відсотками суд першої інстанції послався на недоведеність позовних вимог в цій частині.
Колегія суддів висновок суду вважає вірним, внаслідок не доведення до відповідача всього обсягу його прав і обов`язків за умовами кредитування.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України)
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05 вересня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 липня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 05.09.2011 року по 31.01.2019 року в розмірі 134198 грн. 85 коп., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив в цій частині.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, в разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом з 05.09.2011 року по 31.01.2019.
Суд першої інстанції правильно вказав, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05.09.2011 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вказана правова позиція потверджена постановою Великої палати Верховного Суду № 342/180/17 від 03 липня 2019 року.
Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги  такого висновку суду  не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі, підстави для переоцінки яких апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.        
В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі не встановлено.
Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України. 

Головуючий суддя                                                                О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                Л.М. Дьомич 

О.А. Письменний