ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/468/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 вересня 2021 року                                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:  

Головуючого суддів                              Файдюка В.В.,
Суддів                                                  Земляної Г.В.,
          Мєзєнцева Є.І.

При секретарі                                   Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Черкаській області про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління поліції охорони в Черкаській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:
- визнати дії Управління поліції охорони в Черкаській області щодо не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за невикористану відпустку у сумі 43742,11 грн протиправними;
- стягнути з Управління поліції охорони в Черкаській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за невикористану відпустку в сумі 43742,11 грн;
- стягнути з Управління поліції охорони в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення в сумі 130 679 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом від 24 вересня 2020 року № 348 о/с він звільнений зі служби в поліції з 25 вересня 2020 року за власним бажанням. Під час звільнення зі служби в поліції позивачеві не було виплачено грошове забезпечення за невикористану відпустку за 2017 рік - 38 днів та за 2018 рік - 9 днів, за 2019 рік - 19 днів, а разом за 66 днів. Позивачем на ім`я начальника Управління поліції охорони в Черкаській області було подано заяву, в якій він просив повідомити інформацію про залишок (кількість діб та за який рік) невикористаної відпустки за час проходження служби в Національній поліції України, надати інформацію про розмір середньомісячного грошового забезпечення за липень, серпень та вересень 2020 року. Відповідача листом повідомив позивача, що відповідно до наказу УПО в Черкаській області від 24 вересня 2020 року № 348 о/с виплачена грошова компенсація за 26 діб невикористаної відпустки у році звільнення, а компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачалась за відсутності звернення і відповідного правового регулювання. З огляду на неврегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, на переконання позивача, під час вирішення вказаного питання належать застосуванню норми КЗпП України, Закону України «Про відпустки», Порядку № 100. Невиплачене грошове забезпечення за 66 днів невикористаної відпустки становить 67381 грн 37 коп. З урахуванням часткової виплати позивачем коштів у сумі 23639,27 грн, сума невиплаченого грошового забезпечення  за дні невикористаної відпустки становить 43742 грн. Крім того, відповідно до статей 116, 117 КЗпП України з Управління поліції охорони в Черкаській області належить стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 130 679 грн (1020,93 грн (середньоденне грошове забезпечення) х 128 (кількість днів затримки з 26 вересня 2020 року до 31 січня 2021 року).
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року даний адміністративний позов залишено без задоволення.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції зазначив, що дії відповідача є правомірними, позаяк в умовах часу розгляду і реалізації вимог за зверненням позивача та з урахуванням розподілу бюджетних повноважень він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з урахуванням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), а тому позовні вимоги про стягнення з Управління поліції охорони в Черкаській області на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за 2017-2019 роки у сумі 43742,11 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 130 679 грн до задоволення не належать.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Проте, скаржником збільшено кількість днів, за які з відповідача належить стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, з 128 до 141.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він просить відмовити у її задоволенні та наполягає на законності оскаржуваного рішення. Зазначає, що при звільненні позивачу виплачено компенсацію за 26 діб невикористаної відпустки за 2020 рік. Крім того, відповідно до п. 2 розділу 6 Наказу МВС України № 260 виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, проведено відшкодування суми вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, на суму 1 456 грн. 37 коп. Одночасно при звільненні позивач отримав грошову компенсацію за невикористану у році звільнення (2020 рік - 26 діб) відпустку, що підтверджується відомостями платіжних доручень № 1626 від 25 вересня 2020 року та № 1627 від 25 вересня 2020 року.
Надалі 09 лютого 2021 року позивач звернувся із заявою про нарахування та виплату компенсації за усі дні невикористаних щорічних відпусток за весь час несення ним служби. На підставі даної письмової заяви наказом керівника УПО Черкаської області 11 лютого 2021 року № 46 о/с «По особовому складу» внесені доповнення до наказу від 24 вересня 2020 року № 348 о/с в частині компенсації діб невикористаної відпустки позивачу у наступному розрахунку: невикористані дні наступних відпусток: 19 діб - 2019 рік, 9 діб - 2018 рік, 38 діб - 2017 рік, усього 66 діб, та здійснено нарахування 29365,55 грн. за 66 діб невикористаної відпустки, утримано із зазначеної суми згідно Податкового кодексу України податок з доходів фізичних осіб у сумі 5285,80 грн., військовий збір у сумі 440,48 грн. та 11 лютого 2021 року грошові кошти зараховано згідно реквізитів банківського рахунку, наданого позивачем, у сумі 23639,27 грн. Факт виплати грошової компенсації позивачу відповідачем підтверджується даними платіжного доручення від 12 лютого 2021 року № 210 та відомості на виплату заробітної плати за списком № 112 від 11 лютого 2021 року.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ч.4   статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом від 25 вересня 2020 року № 348 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби за власним бажанням, позивачеві здійснено виплату за 26 діб невикористаної відпустки за 2020 рік (а.с.11).
29 грудня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відомостей про залишок невикористаної відпустки за час проходження служби в поліції та відомостей про розмір середньомісячного грошового забезпечення за липень, серпень та вересень 2020 року (а.с.12).
Листом відповідача від 20 січня 2021 року позивача повідомлено, що компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена (а.с.13), надано довідку від 20 січня 2021 року, відповідно до якої грошове забезпечення позивача за липень 2020 року складає 23470,89 грн, за серпень 2020 року - 20429,02 грн (а.с.14).
09 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки за час проходження служби (а.с.32).
Листом відповідача від 08 лютого 2021 року № 14/Б/43/4/01-2021 позивача повідомлено, що для проведення виплати за невикористані відпустки пропонується прибути до УПО та надати реквізити банківського рахунку (а.с.33).
Наказом відповідача від 11 лютого 2021 року № 46 о/с (а.с.46) внесено доповнення до наказу від 24 вересня 2020 року № 348 о/с в частині виплати компенсації за невикористані дні відпусток під час звільнення - виплатити компенсацію: 19 діб невикористаної відпустки за 2019 рік, 9 дів невикористаної відпустки за 2018 рік, 38 діб невикористаної відпустки за 2017 рік. Підстава - заява ОСОБА_1 від 09 лютого 2021 року, рішення керівництва.
Розрахунок середньоденного грошового забезпечення згідно порядку № 100 становить 644,33 грн ((19359,08 грн за липень 2020 року + 19300,95 грн за серпень 2020 року) / 60 днів) (а.с.55).
Відповідно до розрахункового листка ОСОБА_1 виплачено компенсацію за невикористану відпустку у сумі 23639,27 грн (з 29365,66 утримано податок з доходів фізичних осіб у сумі 5285,80 грн, військовий збір у сумі 440,48 грн) (а.с.56).
Вважаючи, що відповідач протиправно вчасно не нарахував та не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі. 
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зважає на наступне. 
Відповідно до статті 93 Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580) тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році.
Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб.
Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.
Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.
Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260) передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби.
Таким чином, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки з ініціативи відповідача не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Також передбачено вказувати кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку в наказі про звільнення, з яким обов`язково має бути ознайомлений під підпис поліцейський.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 березня 2020 року по справі № 808/2122/18.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у діях Управління поліції охорони в Черкаській області щодо невиплати грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки протиправної поведінки та вини у зв`язку з відсутністю у нього передбаченого законодавством обов`язку ініціювання без звернення особи для проведення компенсації.
В той же час, відповідач без зволікань за результатами розгляду звернення позивача здійснив нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпусток у 2017 - 2019 роках згідно наказу від 11 лютого 2021 року № 46 о/с (а.с.46).
Слід наголосити, що з наказом від 11 лютого 2021 року № 46 о/с позивач погодився, не оскаржував його, зокрема, погодився із визначеною відповідачем сумою та розрахунком компенсації за невикористані дні відпусток у 2017 - 2019 роках.
Відповідно до статті 116 КЗпП України під час звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У випадку наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору
У постанові від 12 серпня 2020 року по справі №400/3365/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року по справі № 6-113цс16, та зазначила, що під час вирішення питання про зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку під час звільнення відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок під час звільнення.
Відповідно до п.4 ч.10 статті 62 Закону № 580 поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.
Згідно ч.5 статті 91 Закону № 580 поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (ч.10 ст.93 Закону № 580).
За ч.5 статті 100 Закону № 580 якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.
За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про відпустки» якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи.
Щорічні відпустки повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи на даному підприємстві за бажанням працівника надаються: працівникам, які не використали за попереднім місцем роботи повністю або частково щорічну основну відпустку і не одержали за неї грошової компенсації. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією (стаття 24 Закону України «Про відпустки»).
У постановах Верховного Суду по справах №826/8319/16, №1540/3742/18 зазначено, що компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
Враховуючи, що відповідачем не було допущено протиправних дій щодо нарахованих і не виплачених сум грошового забезпечення ОСОБА_1 за невикористані відпустки у 2017-2019 роках, відповідачем без затримки після звернення із заявою (09 лютого 2021 року) здійснено внесення доповнень до наказу (11 лютого 2021 року №46 о/с), проведено нарахування компенсації за невикористану відпустку за 2017-2019 роки, та після повідомлення позивачем банківських реквізитів здійснено виплату (відомість на виплату за лютий 2021 року від 11 лютого 2021 року (а.с.41), то суд вірно дійшов висновку про відсутність обов`язкової обставини для нарахування і виплати середнього заробітку, передбаченої статтю 117 КЗпП України - вини відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Посилання позивача на позиції Верховного Суду України, зазначені у рішеннях по справах 21-1765а15, 21-8а15, К/800/9432/16, 6-113цс16, є безпідставним, оскільки під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у найактуальніших постановах Верховного Суду.
Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Отже, при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року - залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 07 вересня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев