ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 вересня 2021 року                                                        м.Суми
Справа №585/2994/20 
Номер провадження 22-ц/816/1458/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , Роменська міська рада Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2021 року
в складі судді Євлах О.О., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складено 20 липня 2021 року, 
                                                                     в с т а н о в и в:  
20 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Роменської міської ради Сумської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він успадкував після смерті матері квартиру АДРЕСА_1 , 1/2 частка якої належала померлій ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, а 1/2 частка вищезазначеної квартири належала на підставі свідоцтва про право власності на житло чоловікові померлої ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина – ОСОБА_3 , котра прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. За наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_2 закріплено сарай площею 10,5 кв.м гараж 41,1 кв.м. Згідно викопіювання з будівельного кварталу № 109 на присадибну ділянку АДРЕСА_3 до квартири АДРЕСА_1 належать сарай літ «Б» та гараж літ. «Г». Вказував, що одночасно з набуттям права власності на квартиру АДРЕСА_1 ним було набуто і право власності на належні до неї допоміжні приміщення: сарай «Б» та гараж літ. «Г».
       27 березня 2020 року він звернувся до Роменської міської ради з заявою, в якій просив передати безоплатно у власність земельну ділянку та відповідно надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_4 .
       Рішенням 74 сесії 7 скликання Роменської міської ради Сумської області від 22 квітня 2020 року йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з метою подальшої приватизації.
План земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , яка перебувала у користуванні житлових будинків, знаходиться у викопіюванні з будівельного кварталу АДРЕСА_5 та в архівній інвентарній справі, яка знаходиться в КП «Роменське МБТІ».
Однак, згідно з повідомленням ПП «Ромни-Проект» від 16.11.2020 року, виготовити на підставі рішення 74 сесії 7 скликання Роменської міської ради від 22.04.2020 року та укладеного договору, технічну документацію із землеустрою по АДРЕСА_4 немає можливості, оскільки: неможливо передбачити земельну ділянку для догляду і здійснення поточного ремонту за сараєм та гаражем, які відносяться до квартири АДРЕСА_1 , як цього вимагає пункт 3.25* ДБН 360-92* «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м), оскільки суміжна земельна ділянка кадастровий номер 5910700000:04:040:0112,  розташована за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та Роменській міській раді. А також неможливо передбачити під`їзд до гаражу та сараю, які відносяться до квартири АДРЕСА_1 , оскільки вказана частина земельної ділянки передана у спільну часткову власність ОСОБА_2 (кадастровий номер 5910700000:04:040:0112, за адресою: АДРЕСА_3 ).
23.07.2013 року реєстраційною службою Роменського міськрайонного управління юстиції Сумської області ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер НОМЕР_1 . 
Викопіюванням з будівельного кварталу № 109 на присадибну ділянку АДРЕСА_3 визначено, що лінія розмежування між вказаними земельними ділянками відсутня, доступ та проїзд до гаражу та сараю забезпечувався через двір, який знаходиться у спільному користуванні будинків АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 .
Посилаючись на те, що внаслідок видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на нерухоме майно, його позбавлено під`їзду до належних йому на праві власності допоміжних приміщень: гаражу літ «Г» та сараю літ «Б», а також обмежено можливість їх догляду і здійснення поточного ремонту, просив позов задовольнити та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер НОМЕР_1 від 23.07.2013 року.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2021 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати послуг адвоката в сумі 4000 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про те, що позивач набув право власності лише на квартиру і не набув права власності на гараж та сарай є помилковими та суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №  607/11284/17-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц, вимогам ст.ст. 328, 1218 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію», ст. 110, ч.4 ст. 263 ЦПК України. Вважає, що гараж та сарай, як допоміжні приміщення були передані його матері та батьку у власність безоплатно і окремо приватизації не підлягали, а тепер належать йому, як спадкоємцю. Доводить, що внаслідок видачі ОСОБА_2 оскаржуваного свідоцтва про право власності на нерухоме майно, його позбавлено під`їзду до належних йому на праві власності допоміжних приміщень: гаражу та сараю, а також обмежено можливість їх догляду і здійснення поточного ремонту.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Менько Д.Д. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, оскільки доводи скарги є безпідставними. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.  
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача – адвоката Менька Д.Д., який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що  відповідно до довідки про склад сім`ї від 15.02.1993 року у квартирі АДРЕСА_1 загальною площею 54,5 кв.м проживали та мали право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію» ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . За наймачем квартири закріплено гараж (т.1, а.с. 15).
Відповідно до викопіювання із будівельного кварталу № 109, користувачем присадибної ділянки АДРЕСА_3 є виконком Роменської міськради. 
Згідно з експлікацією, на земельній ділянці загальною площею 1823 кв.м розміщені: два житлові будинки, позначені літерами «А», «А1», сіни «а-а4»-, «Б» - сарай. Також, 12.12.1991року проведено реєстрацію поточних змін та на схемі відображено будівництво гаражу (т.1, а.с. 17).
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 06.03.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 . Надвірних споруд, які б перейшли у власність ОСОБА_1 разом з квартирою, у свідоцтві не зазначено (т.1, а.с. 12-14).
Рішенням 74 сесії 7 скликання Роменської міської ради Сумської області від 22.04.2020 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з метою подальшої приватизації, у разі невикористання нижченазваними громадянами права на безоплатну приватизацію за даним видом цільового призначення: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) (т.1, а.с. 18).
Згідно з повідомленням ПП «Ромни-Проект», надісланим на адресу ОСОБА_1 , неможливо передбачити земельну ділянку для догляду і здійснення поточного ремонту за сараєм та гаражем, які відносяться до квартири АДРЕСА_1 , як цього вимагає пункт 3.25* ДБН 360-92* «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м), оскільки суміжна земельна ділянка кадастровий номер 5910700000:04:040:0112, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та Роменській міській раді. А також неможливо передбачити під`їзд до гаражу та сараю, які відносяться до квартири АДРЕСА_1 , оскільки вказана частина земельної ділянки передана у спільну часткову власність ОСОБА_2 (кадастровий номер 5910700000:04:040:0112  за адресою: АДРЕСА_3 ) (т.1, а.с. 19-20).
Судом встановлено, що 1/2 частина земельної ділянки з кадастровим номером 5910700000:04:040:0112, із загальною площі 0,0892 га для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_2 (т.1, а.с. 21). Попередньо, земельною ділянкою площею 0,0446 га за цією адресою користувався на правах оренди колишній власник квартири, нині належної ОСОБА_2 (т.1, а.с. 45-66,170).
       Рішенням 23 сесії 6 скликання затверджено технічну документацію із землеустрою, що посвідчує право на земельну ділянку ОСОБА_2 , АДРЕСА_6 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Сформована земельна ділянка, визначено її межі (т.1, а.с. 64).
Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право на земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель державної власності на території Роменської міської ради Сумської області в АДРЕСА_6 – земельна ділянка використовується за цільовим призначенням. При використанні земельної ділянки необхідно дотримуватись наступних обмежень: правове – зміна цільового призначення без проекту землеустрою; спеціальні обмеження: площею 0,0025 га для обслуговування газопроводу (т.1, а.с. 50-52,166-169).
Висновком Управління держкомзему у місті Ромни Сумської області погоджено технічну документацію із землеустрою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0892 га, з них ОСОБА_2 площею 0,0446 га, що становить 1/2 від 0,0892 га у власність із земель державної власності на території Роменської міської ради в АДРЕСА_6 (т.1, а.с. 176).
Згідно з  актом перевірки і приймання виконаних робіт від 06.06.2012 року обчислення площі земельної ділянки в АДРЕСА_6   в визначених межах виконано правильно, в цілому роботи по інвентаризації земель виконано в повному обсязі і відповідають «Положенню про земельно-кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів». Межі суміжних землекористувань раніше виданою технічною документацією погоджені (т.1, а.с. 177-178).
Згідно з актом від 10.01.2012 року встановлено в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та проведено прийом передачу межових знаків на зберігання власнику квартири за адресою: АДРЕСА_6 (т.1, а.с. 186-189).
З технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_4 вбачається, що в результаті виконаних робіт встановлені межі земельної ділянки по фактичному їх положенню в присутності представників землекористувача та суміжних землекористувачів і землевласників, про що складено акт. Зовнішні межі земельної ділянки на місцевості закріплені металевою огорожею, в зв`язку з чим межові знаки не встановлюються. Площа земельної ділянки обчислена по координатах точок зовнішніх меж земельних ділянок. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5910700000:04:040:0102. Згідно замірів та розрахунків площа землекористування по АДРЕСА_4 на території Роменської міської ради складає 0,0887 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з них: під житловою забудовою - 0,0126 га, під прибудинковою територією - 0,0630 га; під господарськими будівлями - 0,0691 га. Згідно ситуаційного плану (т.1, а.с. 226) 13/25 частки площею 0,0461 га із земельної ділянки площею 0,0887 га передано у власність ОСОБА_5 , яка є власником квартири АДРЕСА_7 частки площею 0,0426 га із земельної ділянки площею 0,0887 га відноситься до квартири АДРЕСА_8 за цією адресою і залишається у власності Роменської міської ради. Для власника квартири АДРЕСА_9 встановлено обмеження у використанні виділеної їй земельної ділянки: 0,0125 га - для обслуговування газопроводу; 0,0007 га - для обслуговування суміжної господарської будівлі (т.1, а.с. 217-232).
Згідно з висновком експерта № 4 за результатами проведення земельної технічної експертизи від 14 травня 2021 року: власникам будинку АДРЕСА_4 вільно користування будівлею гараж літ. «Г» (під автомобіль), здійснювати догляд за ним (обслуговування, проведення ремонтів і т.д.) неможливо, так як межа (між ділянками № НОМЕР_2 та № 16) проходить по виступаючої конструкції стін гаражу літ. «Г», вільно користування будівлею літ. «Б», здійснювати догляд за ним (обслуговування, проведення ремонтів і т.д.) можливо.
Виходячи з даних умов, місто положення гаражу літ. «Г» та сараю літ. «Б» та відстані від межі, які визначені в кадастровому плані земельної ділянки кадастровий номер № 5910700000:04:040:0102 вільно користуватися будівлею гаражем літ. «Г» (під автомобіль), неможливо, а вільно користування будівлею сараєм літ. «Б», здійснювати догляд за ним (обслуговування, проведення ремонтів і т.д.) можливо (т.1, а.с. 144-165).
Допитаний в суді першої інстанції судовий експерт ОСОБА_6 пояснив, що висновок ним складено за земельними ділянками, які внесені у земельний кадастр. На сторінці 8 зазначено дійсні дані про накладення земельних ділянок, що відображено в обмінних файлах. Довжину межі він не визначав, оскільки це не потрібно робити. Допустима до межових знаків похибка в межах міста Ромни – 0,2 м. Додав, що накладення йде в обох земельних ділянках за адресою АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 .
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановленому законом порядку не набув права власності на гараж та сарай і на земельну ділянку, на якій вони знаходяться. Набувши у порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на неприватизованій частині земельної ділянки позивач набув право вимагати оформлення на своє ім`я документів на право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований відповідний об`єкт нерухомості на умовах і в обсязі, які були встановлені для попередніх землекористувачів - власників об`єкта нерухомості, тобто його батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Сам по собі факт невідповідності технічної документації із землеустрою, яка була виконана на замовлення ОСОБА_2 на  1/2 частки земельної ділянки площею 0,0892 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5910700000:04:040:0112, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 та її затвердження, вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування у зв`язку з взаємним накладенням земельних ділянок за адресою АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 , не може бути достатньою підставою для визнання недійсним виданого ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на нерухоме майно – частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 , зазначені невідповідності можуть бути усунуті шляхом внесення виправлень до цих технічних документацій.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного. 
Статтею 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. 
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:  а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (ч. 5 ст. 158 ЗК України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості,  в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з частиною першою статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За принципом диспозитивності цивільного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Тому суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого – вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач, на даний час, може претендувати на отримання у власність лише частини сформованої у 2013 році земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , що необхідна йому для обслуговування квартири АДРЕСА_8 , оскільки в свідоцтві про право власності на спадщину за законом не зазначено про належність йому гаражу та сараю за цією адресою.
Посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 607/11284/17-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц є безпідставними, оскільки їх зміст не свідчить про тотожність обставин цих справ та тотожність спірних правовідносин.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих ним доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не довів, що видане відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно порушує його права чи інтереси як власника чи землекористувача земельної ділянки, тобто порушується його право володіння, користування чи розпорядження конкретною земельною ділянкою чи іншим нерухомим майном, належним йому на підставі правовстановлюючого документу.
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано ним спростовані, тому вони не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. 
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   

                                           п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  

Судді:                                                                                           О.Ю. Кононенко

                                                                                                       В.І. Криворотенко

                                                                                                       О.І. Собина