ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5065/21 Справа № 208/5421/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, третя особа – ОСОБА_1 , про визнання припиненим договору поруки, –

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі – АТ КБ “ПриватБанк”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява, мотивована тим, що 15 лютого 2007 року між позивачем АТ КБ “ПриватБанк” та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DZHCGK13220400, згідно якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 17 600,00 доларів США на термін до 14 лютого 2017 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених договором.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, проте відповідач свої зобов`язання не виконав, погашення за кредитом не здійснював.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 16 липня 2019 року має заборгованість в розмірі 125 828,98 доларів США, яка складається із: 12 829,91 доларів США – заборгованість за кредитом; 30 929,42 доларів США – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 774,53 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 79 295,12 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 15 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № DZHCGK13220400/1.

Позивач зазначав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення будь-якої частини суми заборгованості за кредитом.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь заборгованість за кредитним договором № DZHCGK13220400 від 15 лютого 2007 року станом на 16 липня 2019 року в розмірі 12 829,91 доларів США, яка складається із: 12 829,91 доларів США – заборгованість за кредитом (тілом кредиту), що за курсом 25,74 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 липня 2019 року складає 330 241,88 грн., а також та судові витрати.

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до АТ КБ “ПриватБанк”, третя особа – ОСОБА_1 , про визнання припиненим договору поруки.

Позовна заява, мотивована тим, що 15 лютого 2007 року між відповідачем АТ КБ “ПриватБанк” та третьою особою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DZHCGK13220400, згідно якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 17 600,00 доларів США на термін до 14 лютого 2017 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених договором.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 15 лютого 2007 року між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_2 було укладений договір поруки № DZHCGK13220400/1.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 16 липня 2019 року вбачається, що починаючи з 25 листопада 2008 року банк нараховував відсотки за користування кредитом в розмірі 14,04 % та в розмірі 34,92 % прострочені відсотки.

Відповідно до пункту 13 договору поруки визначено, що зміни та доповнення до договору поруки вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди.

Про підвищення відсоткової ставки у 2008 року позивачці стало відомо після ознайомлення з первісною позовною заявою та доданого до неї розрахунку заборгованості, з якого вбачається, що банк починаючи з 25 листопада 2008 року збільшив відповідальність поручителя внаслідок підвищення відсотків за користування кредитом з 12 % річних на 14 % річних та з 30,84 % річних на 34,92 % річних прострочених відсотків без отримання на це письмової згоди поручителя.

Вважала, що її порука перед АТ КБ “ПриватБанк” за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 15 лютого 2007 року припинилась з 25 листопада 2008 року внаслідок збільшення її обсягу відповідальності без її згоди на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд визнати припиненим договір поруки № DZHCGK13220400/1 від 15 лютого 2007 року, укладений між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_2 з 25 листопада 2008 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк” відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки № DZHCGK13220400/1 від 15 лютого 2007 року, укладений між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_2 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк”, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким первісні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності, а правові підстави для визнання договору поруки припиненим відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що 15 лютого 2007 року між позивачем АТ КБ “ПриватБанк” та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DZHCGK13220400, згідно якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 17 600,00 доларів США на термін до 14 лютого 2017 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених договором, що не заперечується сторонами та вбачається із наданого суду копії кредитного договору (а.с.12-13).

АТ КБ “ПриватБанк” свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_1 кредит.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач ОСОБА_1 станом на 16 липня 2019 року має заборгованість в розмірі 125 828,98 доларів США, яка складається із: 12 829,91 доларів США – заборгованість за кредитом; 30 929,42 доларів США – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 774,53 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 79 295,12 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором (а.с.5-7).

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 15 лютого 2007 року між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № DZHCGK13220400/1, що не заперечується сторонами (а.с.14).

Також, судом установлено, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року по цивільній справі за позовом АТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, позовні вимоги задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 2007 року в розмірі 184 467,61 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки – житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м., та земельну ділянку загальною площею 814 кв.м., на якій розташовано будинок, які належать ОСОБА_1 , шляхом продажу ПАТ КБ “ПриватБанк” з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ “ПриватБанк” всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій , необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_1 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, зі зняттям з реєстраційного обліку з житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с.42-43).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року змінено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 2007 року, яка станом на 08 травня 2012 року складає 23 087,31 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом – 12 735,71 доларів США; заборгованості по процентам – 6 137,37 доларів США; заборгованості за комісією – 950,53 доларів США; заборгованості по пені – 3 263,70 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки – житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м., та земельну ділянку загальною площею 814 кв.м., на якій розташовано будинок, який належать ОСОБА_1 на праві власності.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки – житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м., та земельної ділянки загальною площею 814 кв.м., на якій розташовано будинок, що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом продажу вказаного домоволодіння іпотекодержателем ПАТ КБ “ПриватБанк” з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Початкову ціну для здійснення продажу предмету іпотеки встановлено на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, але на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна в місті Дніпродзержинську на час продажу домоволодіння.

Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відстрочено до закінчення дії Закону України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті” від 03 червня 2014 року (а.с.44-45).

Крім того, рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року позов ПАТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_1 , третя особа – Баглійський ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про звільнення майна з-під арешту, задоволено та звільнено з-під арешту, накладеного 05 листопада 2015 року державним виконавцем Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Кравченко К.С. при примусовому виконанні виконавчого провадження № 49246273, на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.46-47).

Крім того судом установлено, що пунктом 13 договору поруки визначено, що зміни та доповнення до договору поруки вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди.

Відповідно до пункту 16 договору поруки, його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 15 лютого 2007 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 16 000,00 доларів США, а боржник повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту у строк по 14 лютого 2017 року включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% за місяць у період сплати з 20 по 25 число кожного місяця; сплати відсотків за користування кредитом при порушенні боржником зобов`язань по погашенню кредиту у розмірі 2,57 відсотків за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані згідно цього пункту договору відсотки сплачуються боржником окремо понад суми щомісячного платежу за кредитним договором разом із несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу.

Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 16 липня 2019 рік починаючи з 25 листопада 2008 року банк нараховував відсотки за користування кредитом в розмірі 14,04 % та в розмірі 34,92 % прострочені відсотки.

Установлено, що з 2008 року Банк збільшив відповідальність поручителя ОСОБА_2 внаслідок підвищення відсотків за користування кредитом з 12 % річних на 14,04 % річних та з 30,84 % річних на 34,92 % річних прострочених відсотків без отримання на це письмової згоди поручителя, яке відповідно до умов договору поруки здійснюється у вигляді укладення додаткової угоди.

Відповідно до пункту 2.3.1 кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність змінної процентної ставки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, оскільки пред`явивши вимогу до боржника про погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування позивач змінив умови договору та використав своє право на дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитом.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що порука припинилась внаслідок збільшення її обсягу відповідальності без згоди поручителя на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У справі, яка переглядається, умовами Кредитного договору (зі змінами та доповненнями) встановлено як строк дії договору (до 17 лютого 2021 року), так і строки виконання позичальником зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд із установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший частини п`ятої статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою для припинення поруки в порядку, передбаченому частиною першою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є сукупність двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Як установлено судом першої інстанції, що сторони визначили строк дії кредитного договору № DZHCGK13220400 від 15 лютого 2007 року до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитом та процентами за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 14 лютого 2017 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів – щомісячно, у розмірі та строки, визначені договором.

08 травня 2012 року ПАТ КБ “ПриватБанк” на адресу ОСОБА_1 направляв письмову вимогу про повернення суми кредиту у повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій нарахованих на день повернення кредиту у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги (а.с.41).
Крім цього, рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року позов АТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, з яким позивач звернувся до суду у травні 2012 року задоволено частково.

Так, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 2007 року, що станом на 08 травня 2012 року складає 23 087,31 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом – 12 735,71 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом – 6 137,37 доларів США; заборгованість за комісією – 950,53 доларів США; заборгованість по пені – 3 263,70 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки – житловий будинок АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 та встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки.

Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відстрочено до закінчення дії Закону України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті” від 03 червня 2014 року.

Відповідно до умов пункту 2.3.7 кредитного договору банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої пунктом 7.1 даного договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених пунктом 2.3.3.

Відповідно до пункту 2.3.3. при виникненні кожного з наступних подій банк на власний розсуд має право змінити умови договору – зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомлені дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором або розірвати договір у судовому порядку, при цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором або згідно до ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначеному в повідомлені дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань.

Як зазначалось вище, в травні 2012 року на поштову адресу відповідача ОСОБА_1 була направлена вимога позивача про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № DZHCGK13220400 від 15 лютого 2007 року (а.с.41), згідно якої банк зазначив про те, що ОСОБА_1 було припинено належне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором прострочена заборгованість складає 13 760,50 доларів США. З посиланням на вимоги статей 1054, 1050 ЦК України ПАТ КБ “ПриватБанк” вимагав від ОСОБА_1 повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нараховані на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, у зв`язку з чим банк в односторонньому порядку змінив спосіб виконання зобов`язань за кредитним договором.

Таким чином, у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, надіславши відповідачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредиту, після чого в травні 2012 року звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, направивши відповідачу ОСОБА_1 вимогу та пред`явивши до суду позов.

Проте, у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом в травні 2012 року про стягнення заборгованість за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Доводи позивача в обґрунтування наявності поважних причин пропуску строку позовної давності про те, що він сподівався на вирішення питання під час розслідування кримінальної справи та в грудні 2015 року дізнався з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно відповідача, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки такі причини пропуску строку позовної давності не є поважними.

Посилання апелянта на те, що позивачем за зустрічним позовом пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про припинення договору поруки є безпідставним, оскільки як було установлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, поручитель про зміну відсоткової ставки дізналась після звернення позивача із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що під час апеляційного розгляду справи, в судовому засіданні представник ОСОБА_1 – адвокат Порядков В.Б. пояснив апеляційному суду, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року по справі за позовом АТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, перебуває на виконанні у державній виконавчій службі, наразі державним виконавцем у зв`язку з закінченням дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті буде розпочато процедуру реалізації іпотечного майна.

Також, представник пояснив суду, що ОСОБА_1 не заперечує проти реалізації іпотечного майна в межах процедури примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” – залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко