ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3798/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 липня 2021 року                                                                                            м. Київ

          Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В. В.,
                                     суддів Ганечко О. М., Василенка Я. М.,                                                                                            
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не призначення   ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування періодів роботи за сумісництвом, що дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 01.09.2001 по 31.08.2003 - на посаді вчителя біології та географії Ладанської районної школи-гімназії Прилуцького району Чернігівської області, з 01.09.2003 по 01.02.2009, з 07.04.2009 по 13.06.2018 - на посаді вчителя біології та географії Прилуцької гімназії №1, з 03.09.2018 по 31.05.2019 - на посаді вчителя географії та предмету "Захист Вітчизни" Прилуцької гімназії № 1 та з 02.09.2019 по 29.05.2020 - на посаді вчителя географії та предмету "Захист Вітчизни" Прилуцької гімназії № 1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати періоди роботи за сумісництвом, що дають право на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 01.09.2001 по 31.08.2003 - на посаді вчителя біології та географії Ладанської районної школи-гімназії Прилуцького району Чернігівської області, з 01.09.2003 по 01.02.2009, з 07.04.2009 по 13.06.2018 - на посаді вчителя біології та географії Прилуцької гімназії №1, з 03.09.2018 по 31.05.2019 - на посаді вчителя географії та предмету "Захист Вітчизни" Прилуцької гімназії № 1 та з 02.09.2019 по 29.05.2020 - на посаді географії та предмету "Захист Вітчизни" Прилуцької гімназії № 1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 22.07.2020, з дня подання заяви про призначення пенсії.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не призначення   ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування періодів роботи за сумісництвом, що дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 01.09.2001 по 31.08.2003 - на посаді вчителя біології та географії Ладанської районної школи-гімназії Прилуцького району Чернігівської області, з 01.09.2003 по 01.02.2009, з 07.04.2009 по 13.06.2018 - на посаді вчителя біології та географії Прилуцької гімназії №1, з 03.09.2018 по 31.05.2019 - на посаді вчителя географії та предмету "Захист Вітчизни" Прилуцької гімназії № 1 та з 02.09.2019 по 29.05.2020 - на посаді вчителя географії та предмету "Захист Вітчизни" Прилуцької гімназії № 1.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати періоди роботи за сумісництвом, що дають право на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 01.09.2001 по 31.08.2003 - на посаді вчителя біології та географії Ладанської районної школи-гімназії Прилуцького району Чернігівської області, з 01.09.2003 по 01.02.2009, з 07.04.2009 по 13.06.2018 - на посаді вчителя біології та географії Прилуцької гімназії №1, з 03.09.2018 по 31.05.2019 - на посаді вчителя географії та предмету "Захист Вітчизни" Прилуцької гімназії № 1 та з 02.09.2019 по 29.05.2020 - на посаді вчителя географії та предмету "Захист Вітчизни" Прилуцької гімназії № 1.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 22.07.2020, з дня подання заяви про призначення пенсії.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Доводи апелянта мотивовані тим, що пенсія за вислугу років, згідно положень статті 55 Закону №1788-ХІІ, може бути призначена особам, які мають спеціальний стаж за основним місцем роботи, необхідний для її призначення. Натомість, судом першої інстанції не взято до уваги, що основною умовою призначення пенсії за вислугу років є факт зайнятості особи на визначених у Переліку посадах за основним місцем роботи, а не за сумісництвом, що є підставою для скасування судового рішення.
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), відповідно до записів у трудовій книжці від 05.09.1991 серії НОМЕР_1 (а.с.16-17), має такий трудовий стаж: 
-          з 15.08.1991 по 31.08.2001 - на посаді вчителя біології та географії Ладанської середньої школи;
-          з 01.09.2001 по 31.08.2003 - на посаді заступника директора з науково-методичної роботи Ладанської районної школи-гімназії;
-          з 01.09.2003 по 01.02.2009 - на посаді заступника директора з навчально-методичної роботи Прилуцької гімназії №1; 
-          з 02.02.2009 по 06.04.2009 - на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи та вчителя географії Прилуцької гімназії №1;
-          з 07.04.2009 - на посаді завідуючої науково-методичного центру Управління освіти Прилуцької міської ради по теперішній час.
Разом    з тим, відповідно до довідок від 10.07.2020 №167, від 23.11.2020, виданих  Ладанською гімназією Прилуцької районної ради Чернігівської області, та довідок від 08.07.2020 №1.45/51, від 20.08.2020 №1.45/63, від 04.09.2020 №76, виданих Прилуцькою гімназією №1 ім. Георгія Вороного Прилуцької міської ради Чернігівської області ОСОБА_1 у період, з 01.09.2001 по 31.08.2003, з 01.09.2003 по 01.02.2009, з 07.04.2009 по 13.06.2018, з 03.09.2018 по 31.05.2019, з 02.09.2019 по 29.05.2020 працювала на посадах вчителя біології, географії та  предмету "Захист Вітчизни" за сумісництвом. 
22.07.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, до якої додала: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, трудову книжку, диплом про навчання, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Листом від 04.08.2020 №2500-0346-8/28395 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи не менше 26 років 6 місяців, зазначивши, що відповідно до поданих нею документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, її загальний страховий стаж становить 33 роки 8 місяців 7 днів, в тому числі спеціальний стаж - 10 років 2 місяці 22 дні (з 15.08.1991 по 31.08.2001; з 02.02.2009 по 06.04.2009), а тому права на пенсію за вислугу років позивач не має, оскільки відсутній спеціальний стаж роботи станом на 11.10.2017 - не менше ніж 26 років 6 місяців. Також у листі відповідачем зазначено, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, не передбачені посади директора науково-методичної роботи, заступника директора з навчально-методичної роботи.
Вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при поданні заяви про призначення пенсії за вислугу років, мала станом на 11.10.2017 спеціальний стаж роботи понад 25 років, що є достатнім для призначення пенсії відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII та абзацу 3 частини 4 статті 21 Закону №1841-III, що свідчить про протиправність відмови відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, яка викладена у листі від 04.08.2020 №2500-0346-8/28395.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Спеціальними законами, які визначають принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, є   Закон України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV)   та   Закон України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII).
Відповідно до   статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з пунктом 2-1   Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій"   мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями  52,  54  та  55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених  Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм   статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Закон України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" набрав чинності 11.10.2017.
Таким чином з аналізу змісту пункту 2-1   розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV випливає, що пенсія за вислугу років згідно статей   52,   54   та   55 Закону №1788-XII    може бути призначена лише особам, які мають стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений відповідними статтями  Закону №1788-XII, станом на 11.10.2017.
Статтею 2 Закону №1788-XII визначено, що за цим   Законом   призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно   зі статтею 7 Закону №1788-XI   звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
За приписами статті 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, відповідно до   пункту "е"   статті 55.
Пунктом "е"   статті 55 Закону № 1788-XI   (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
У подальшому   Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"  (далі - Закон №213-VIII), зокрема, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію (абзаци 1 - 11 пункту "е"   статті 55 Закону №1788-XI), а   Законом України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"  (далі - Закон № 911-VIII) встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті "е"  статті 55 Закону №1788-XI.
Так відповідно до внесених змін пунктом "е"  статті 55 Закону №1788-XII   було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.
У свою чергу рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними законами України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України". 
Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Відповідно до   статті 51 Закону №1788-XI   пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Тобто у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.
Суд першої інстанції вірно вказав, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.
Конституційний Суд України вказав, що положення пункту "а" статті   54, статті   55 Закону №1788-XI   зі змінами, внесеними   Законом №911-VIII у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а"   статті 54 Закону №1788-XI, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж"   статті 55 Закону №1788-XI, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей   1,   3, частини третьої статті   22, статті   46 Основного Закону України.
Також Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту "а" статті   54, статті   55 Закону №1788-XI   зі змінами, внесеними   Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту "а" статті   54, статті   55 Закону №1788-XI   зі змінами, внесеними   Законом №213-VIII, суперечать положенням статей   1,   3,   46 Основного Закону України.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини   рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019   положення пункту "а" статті   54, статті   Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними законами України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня   ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е"   статті 55 Закону №1788-XII   необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін   Законом №213-VIII та   Законом №911-VIII.
Отже на день звернення позивачки  із заявою від 22.07.2020 про призначення пенсії за вислугу років до відповідача, пунктом "е"   статті 55 Закону №1788-XII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Водночас, відповідачем визнається наявність у позивачки спеціального стажу - 10 років 2 місяці 22 дні (з 15.08.1991 по 31.08.2001; з 02.02.2009 по 06.04.2009), з посиланням на той факт, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909), не передбачені посади заступника директора науково-методичної роботи, директора навчально-методичної роботи та завідуючої науково-методичного центру.
Разом з тим, відповідачем не враховано до спеціального стажу період роботи позивача з 01.09.2001 по 31.08.2003 - на посаді вчителя біології та географії Ладанської районної школи-гімназії Прилуцького району Чернігівської області, з 01.09.2003 по 01.02.2009, з 07.04.2009 по 13.06.2018 - на посаді вчителя біології та географії Прилуцької гімназії №1, з 03.09.2018 по 31.05.2019 - на посаді вчителя географії та предмету "Захист Вітчизни" Прилуцької гімназії №1 та з 02.09.2019 по 29.05.2020 - на посаді вчителя географії  та предмету "Захист Вітчизни" Прилуцької гімназії №1, оскільки Переліком №909 визначено, що основною умовою призначення пенсії за вислугу років є те, що зайнятість на зазначених у Переліку посадах має бути за основним місцем роботи, а не за сумісництвом.
Оцінюючи твердження апелянта щодо неврахування судом першої інстанції того, що основною умовою призначення пенсії за вислугу років є факт зайнятості особи на визначених у Переліку посадах за основним місцем роботи, а не за сумісництвом, що є підставою для скасування судового рішення, колегія суддів вказує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 (справа №876/5312/17, провадження №11-860апп18) вказала, що "сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу (пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245). Тобто, працівник може працювати за сумісництвом не більше, ніж на 0,5 ставки. У пункті 4 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 зазначено, що працівникам підприємств, установ, організацій (далі - підприємство), які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота. 
Виходячи з аналізу зазначених вище норм, зарахування роботи на посаді вчителя до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати)".
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України.
З довідки від 23.11.2020, виданої Ладанською гімназією Прилуцької районної ради Чернігівської області, та довідок від 20.08.2020 №1.45/63, від 04.09.2020 №76, виданих Прилуцькою гімназією №1 ім. Георгія Вороного Прилуцької міської ради Чернігівської області вбачається кількість відпрацьованих ОСОБА_1 годин за 2001 (вересень-грудень) року - 149, 2002  рік - 308, 2003 (січень-серпень) року - 157, 2003 (вересень-грудень) року -142, 2004 рік - 306, 2005 рік - 298, 2006 рік  - 306, 2007 рік - 302, 2008 рік - 304, 2009 рік - 320, 2010 рік - 322, 2011  рік - 322, 2012 рік - 295, 2013 рік - 322, 2014 рік - 322, 2015 рік - 284, 2016 рік - 295, 2017 рік - 303, 2018 рік - 253, 2019 рік  - 265, 2020 (січень-травень) року - 127, що складає більш ніж 180 годин на рік. 
Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає правомірним висновком суду першої інстанції, який вказав, що позивач, на момент подання заяви про призначення пенсії за вислугу років, мала станом на 11.10.2017 спеціальний стаж роботи понад 25 років, що є достатнім для призначення пенсії відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII та абзацу 3 частини 4 статті 21 Закону №1841-III.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                              В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                 О. М. Ганечко 

                                                                                          Я. М. Василенко