ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 липня 2021 року           справа № 200/12157/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В.,   Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув у  порядку письмового провадження апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на рішення Донецького окружного адміністративного суду від  25 лютого 2021 року у справі № 200/12157/20-а (головуючий суддя І інстанції - Куденков К.О.), складене у повному обсязі 25 лютого 2021 року у м. Слов`янську Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про визнання протиправної відмови у створенні комісії і зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Луганській області, в якому просив визнати протиправною відмову у створенні комісії з проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві, який трапився  31 жовтня 1991 року на підприємстві Краснолуцького відділу робітничого постачання під час  виконання трудових обов`язків; - зобов`язати створити комісію з повторного спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві, який трапився 31 жовтня 1991 року на підприємстві Краснолуцького відділу робітничого постачання під час  виконання трудових обов`язків  (а.с. 1-2)
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Держпраці у Луганській області у створенні комісії з проведення спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві, який трапився  31 жовтня 1991 року з ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Держпраці у Луганській області створити комісію із спеціального розслідування щодо нещасного випадку нещасного випадку на виробництві, який трапився  31 жовтня 1991 року з ОСОБА_1 . У задоволенні решти частини позовних вимог  відмовлено (а.с. 83-85).
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просило суд скасувати рішення  суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що підприємство, на якому працював і отримав травму позивач зареєстроване і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (на непідконтрольній Україні території) та управління позбавлене можливості провести розслідування нещасного випадку.
При цьому, вказано, що проведення спеціального розслідування при існуючому підприємстві (не ліквідованому) передбачає співпрацю з посадовими особами підприємства та виїздом на підприємство, що є неможливим, оскільки воно знаходиться на непідконтрольній Україні території.
Зазначив, що без копій матеріалів розслідування неможливо його провести об`єктивно (а.с. 91-93).
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. 
12 липня 2021 року від позивача до канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2021 року замінено відповідача по справі Головне управління Держпраці у Луганській області на Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що у постанові Донецького апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі № 265/641/19  позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, Головного управління Держпраці у Донецькій області, Головного управління Держпраці у Луганській області про встановлення факту каліцтва на виробництві встановлено, що ОСОБА_1 з 30 січня 1990 року по 08 лютого 1992 року працював на підприємстві Краснолуцький відділ робітничого постачання, який входив до концерну «Луганськвугілляторгобслуговування» у місті Красний Луч Луганської області на посаді продавця. 31 жовтня 1991 року на робочому місці у робочий час з ОСОБА_1 трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав вогнепальне поранення правового стегна, правого сідничного нерву. 11 листопада 1991 року було складено Акт № 7 за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві. 27 грудня 1992 року ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності строком до 1 березня 1993 року. З 1 березня 1993 року встановлено третю групу інвалідності строком до 1 березня 1995 року, що підтверджується витягом із Акту огляду у МСЕК від 26 квітня 1993 року. В акті зазначено, що причиною інвалідності є трудове каліцтво. ОСОБА_1 13 вересня 2018 року звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області із заявою про призначення йому страхових виплат у зв`язку з виробничою травмою. Листом від 02 жовтня 2018 року йому було відмовлено у призначені страхової виплати, з посиланням на те, що зміст Акту Н-1 не відповідає вимогам, встановленим Положенням про розслідування і облік нещасних випадків на виробництві, затвердженого постановою Всесоюзної центральної ради професійної спілки від 17 серпня 1989 року № 8-12 (а.с. 27-32).
Постановою Донецького апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі № 265/641/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, установлено факт нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 31 жовтня 1991 року на підприємстві Краснолуцький відділ робітничого постачання. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
У вказаній постанові Донецький апеляційний суд зазначив, що «суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявні у справі докази в їх сукупності є підставою для висновку про те, що з позивачем дійсно стався нещасний випадок у вказаний в позові час на підприємстві Краснолуцький відділ робітничого постачання. При цьому, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що з позивачем стався саме факт каліцтва. З довідок МСЕК, наданих позивачем вбачається, що строк на який позивачу було призначено ІІІ групу інвалідності сплив першого березня 1995 року. В матеріалах справи відсутні медичні документи в підтвердження наявності на теперішній час у позивача каліцтва, тому у суду не має підстав для встановлення саме факту каліцтва позивача.»        
Крім того, Донецький апеляційний суд зазначив, що «Наданий позивачем екземпляр акту форми Н-1 не повністю відповідає вимогам нормативних актів, чинних на час його складання, і усунути ці недоліки неможливо, тому, на підставі вимог п. 29 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337, слід встановити факт настання нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 31 жовтня 1991 року на підприємстві Краснолуцький відділ робітничого постачання».
Листом від 02 жовтня 2018 року позивача Маріупольське міське відділення про те, що Управління ФСС повідомило позивача про те, що воно не має законних підстав для розгляду питання про призначення страхових виплат на підставі поданих позивачем документів, у тому числі у зв`язку з невідповідністю акта від 11 листопада 1991 року № 7 про нещасний випадок вимогам законодавства (а.с. 15-17)
Позивач звернувся до ГУ Держпраці із заявою від 23 жовтня 2020 року, яким просив провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався з ним на підприємстві Краснолуцький відділ робітничого постачання.
Листом від 05 листопада 2020 року № 01-15/3136 ГУ Держпраці повідомило позивача про те, що відповідач не має можливості провести повторне спеціальне розслідування з додержанням вимог чинного законодавства, оскільки Державне підприємство "Краснолуцький відділ робітничого постачання" знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).
Позивачем надана копія довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААБ № 780707, відповідно до якої позивач має другу групу інвалідності з 30 жовтня 2020 року, причина інвалідності - загальне захворювання (а.с. 11). 
Також позивачем надана копія виписки з акта огляду ЛТЕК серії ВТЭ-32 № 030289 (а.с. 33), відповідно до якої він з 1992 року мав другу групу інвалідності, причина інвалідності - трудове каліцтво. Відповідно до копії витягу з акта огляду в МСЕК до довідки серії МСЕ № 162855 позивач з 01 березня 1993 року мав третю групу інвалідності, причина інвалідності - трудове каліцтво (а.с. 34).
Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо відмови у створенні спеціальної комісії.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність створення комісії із спеціального розслідування щодо нещасного випадку нещасного випадку на виробництві, який трапився  31 жовтня 1991 року з ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 36 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".
Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.
Згідно з п. 9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 (далі - Порядок № 337), передбачено, що в разі встановлення факту нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) рішенням суду розслідування проводиться незалежно від дати їх настання.
Пунктом 10 указаного Порядку встановлено, що спеціальному розслідуванню підлягають: нещасні випадки із смертельними наслідками; групові нещасні випадки; випадки смерті працівників під час виконання ними трудових (посадових) обов`язків; гострі професійні захворювання (отруєння), що призвели до тяжких чи смертельних наслідків; нещасні випадки, факт настання яких встановлено у судовому порядку, а підприємство (установа, організація), на якому вони сталися, ліквідовано без правонаступника; нещасні випадки, що спричинили тяжкі наслідки, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого; випадки зникнення працівника під час виконання трудових (посадових) обов`язків; нещасні випадки з особами, які працюють на умовах цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, фізичними особами - підприємцями, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, членами фермерського господарства; нещасні випадки, що сталися з особами, фактично допущеними до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
Відповідно до п.п. 14 і 15 Порядку № 337 Держпраці та/або її територіальним органом утворюється комісія із спеціального розслідування (далі - спеціальна комісія).
Спеціальна комісія утворюється протягом одного робочого дня після отримання від роботодавця письмового повідомлення про нещасний випадок або за інформацією, отриманою з інших джерел (органу досудового розслідування, звернень потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи, первинних організацій і територіальних об`єднань профспілок).
До складу спеціальної комісії входять: посадова особа Держпраці та/або її територіального органу (голова комісії); представник робочого органу Фонду; представник уповноваженого органу чи наглядової ради підприємства (у разі її утворення) або місцевої держадміністрації чи органу місцевого самоврядування у разі, коли зазначений орган відсутній; керівник (спеціаліст) служби охорони праці підприємства (установи, організації) або посадова особа, на яку роботодавцем покладено виконання функцій з охорони праці, а у разі її відсутності - представник роботодавця; представник первинної організації профспілки, членом якої є постраждалий (у разі її відсутності - уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці); представник профспілкового органу вищого рівня або територіального профоб`єднання; представник місцевої держадміністрації або органу місцевого самоврядування у разі, коли нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) сталися з особами, які працюють на умовах цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, фізичними особами - підприємцями, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, членами фермерського господарства; лікар з гігієни праці територіального органу Держпраці (у разі настання гострого професійного захворювання (отруєння); посадові особи органів Держпродспоживслужби, ДСНС (у разі потреби та за відповідним погодженням).
У разі настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) на території іншого підприємства (установи, організації) до складу спеціальної комісії включаються представники такого підприємства (установи, організації).
У разі потреби до складу комісії можуть включатися посадові особи Держпраці та/або її територіального органу за галузевим напрямом.
Пунктом 29 Порядку № 337 передбачено, що факт настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) на виробництві може бути встановлено у судовому порядку.
Якщо такий факт встановлено у судовому порядку і нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) не підлягають спеціальному розслідуванню, розслідування організовує підприємство (установа, організація), де сталися такі випадок та / або гостре професійне захворювання (отруєння), або його правонаступник у разі реорганізації цього підприємства (установи, організації).
У разі ліквідації підприємства (установи, організації) без правонаступника розслідування всіх нещасних випадків та / або гострих професійних захворювань (отруєнь), факт яких встановлено у судовому порядку, проводить спеціальна комісія, склад якої визначений пунктом 15 цього Порядку.
Ведення обліку таких нещасних випадків та / або гострих професійних захворювань (отруєнь) і вжиття заходів до запобігання аналогічним нещасним випадкам та / або гострим професійним захворюванням (отруєнням) здійснюється підприємством (установою, організацією), де сталися нещасний випадок та / або гостре професійне захворювання (отруєння), або його правонаступником у разі реорганізації такого підприємства (установи, організації) чи робочим органом Фонду, якщо підприємство (установа, організація) ліквідовано без правонаступника.
З наведеного випливає, що позивач, з урахуванням висновків Донецького апеляційного суду в постанові від 24 червня 2020 року у справі № 265/641/19 має законні очікування на проведення відповідачем спеціального розслідування на підставі п. 10 і п. 29 Порядку № 337.
Місто Хрустальний Луганської області включене до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який затверджений Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085.
Суд зазначає, що Державне підприємство "Краснолуцький відділ робітничого постачання" не ліквідоване у встановленому порядку, але спеціальному розслідуванню підлягають також нещасні випадки, що спричинили тяжкі наслідки, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого.
Зі змісту установлених у справі № 265/641/19 обставин і наданих позивачем до суду доказів суд вважає, що встановлений судовим рішенням факт нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 31 жовтня 1991 року на підприємстві Краснолуцький відділ робітничого постачання відповідає наведеному випадку необхідності проведення спеціального розслідування.
Суб`єкт владних повноважень має використовувати всі передбачені законом повноваження для повного та об`єктивного розгляду проведення спеціального розслідування, виходячи з тих обставин, що склалися, а тому посилання на неможливість залучення до складу відповідної комісії представника підприємства і на знаходження підприємства на тимчасово окупованій території України не може бути підставою для позбавлення позивача права на страхові виплати в належному розмірі у зв`язку з відсутністю акта розслідування нещасного випадку.
Після встановлення факту настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) на виробництві має бути проведене спеціальне розслідування, а не повторне спеціальне розслідування. 
При цьому, у межах цієї справи суд не встановлює обставин, які б свідчили про те, що вказаний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом (або під час виконання позивачем трудових обов`язків) тощо, оскільки такі обставини можуть бути встановлені безпосередньо під час спеціального розслідування.
Враховуючи вищевикладене, висновки Донецького апеляційного суду у справі № 265/641/19, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність створення комісії із спеціального розслідування щодо нещасного випадку нещасного випадку на виробництві, який трапився  31 жовтня 1991 року з ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що підприємство знаходиться на непідконтрольній українській владі території, оскільки дані обставини не є підставою для неможливості створення комісії з урахуванням вимог законодавства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
                                                   
                                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці  - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 200/12157/20-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 липня 2021 року.
      
Судді                                                                                        А.В. Гайдар
                                                                                          Т.Г. Гаврищук
                                                                                                  І. Д. Компанієць