ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 р.	Справа № 480/5231/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
представника відповідача Мельнікова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 06.04.21 року по справі № 480/5231/20
за позовом            ОСОБА_1      
до           Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області                    
про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області (далі – відповідач, Вільшанська СР), в якій просив:  
1) визнати незаконним та скасувати рішення відповідача № 39/63 від 14.07.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
2) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність  для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 на території Вільшанської сільської ради територіальної громади Недригайлівського  району Сумської області.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 14.07.2020 № 39/63 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ", яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою.
Зобов`язано Вільшанську сільську раду Недригайлівського району Сумської області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність  для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 на території Вільшанської сільської ради територіальної громади Недригайлівського  району Сумської області, з урахуванням висновків суду.
Стягнуто з Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області (42127, Недригайлівський район, с. Вільшана, вул. Київський шлях, 1а, код ЄДРПОУ 04388478) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок повернення сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80коп. 
Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач звернувся до Вільшанської СР із заявою від 01.10.2019, що була зареєстрована Вільшанською СР 03.10.2019 за №215, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земельної ділянки комунальної власності 5923584400:01:002:1206, цільового призначення - землі запасу (а.с.16, 98).
Питання порушене у даній заяві було винесено 24.10.2019 на розгляд 28 сесії 7 скликання Вільшанської СР, однак, в ході відкритого поіменного голосування депутатів якої не було прийнято рішення за заявою позивача (а.с.101).
В подальшому, подана заява 19.11.2019 була розглянута 30 сесією 7 скликання Вільшанської СР, в ході відкритого поіменного голосування депутатів якої було прийнято рішення №30/8, яким позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,10га (а.с.70зворот, 84, 104), про прийняття якого позивача було повідомлено листом від 21.11.2019, врученого представнику позивача “Грицик” 03.12.2019 (а.с.67, 102-103).
Позивач, враховуючи, що Вільшанською СР не було розглянуто у місячний строк подану заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою орієнтованою площею 2 га, направив Вільшанській СР повідомлення від 09.12.2019 про те, що на підставі ч.7 ст.118 Земельного кодексу України позивач у зв`язку з не наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою чи мотивованої відмови у наданні дозволу на земельну ділянку площею 2,0га подав заяву на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земельної ділянки комунальної власності 5923584400:01:002:1206, цільового призначення - землі запасу (а.с.19).
На підставі договору про складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 09.12.2019 №126/19 (а.с.17-18), фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ) було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 5923584400:01:002:0207) у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на території Вільшанської сільської територіальної громади ради Недригайлівського району (а.с.8-55).
Вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки було погоджено без зауважень експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідно до висновку від 27.12.2019 №18398/88-19 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.51).
12.06.2020 позивач звернувся до Вільшанської СР із заявою про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 та про надання у власність земельної ділянки з кадастровим номером 5923584400:01:002:0207 (а.с.122). До вказаної заяви було надано зазначений вище проект землеустрою, в т.ч. договір про складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Рішенням 39 сесії 7 скликання Вільшанської СР від 14.07.2020 № 39/63 (а.с.56) відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 на території Вільшанської сільської територіальної громади ради Недригайлівського району Сумської області, розроблену ФОП ОСОБА_2 з наступних підстав:
1) порушення вимог п.5 ст. 116 Земельного кодексу України;
2) невиконання умов, зазначених у пункті 1 рішення 30 сесії 7 скликання Вільшанської сільської ради від 19.11.2019 № 30/10 “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ”;
3) порушення вимог пункту 109 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051;
4) вид документації, який значений в розділі “Відомості про державну реєстрацію державної земельної ділянки” Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не відповідає назві документації із землеустрою, яка подана на затвердження;
Позивач, не погодившись з такою відмовою у затвердженні проекту землеустрою, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та  не доведеності відповідачем правомірності прийнятого   ним рішення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель урегульовано Земельним кодексом України (далі по тексту – ЗК України).
Відповідно до ст.116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться в разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
За приписами ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Тобто, проект землеустрою розробляється на підставі дозволу органу, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам. 
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Відповідно до ч.ч.9,10 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Згідно з ч.13 ст.123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 
При цьому, абзацом 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб`єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №826/18649/15.
Проте, цією нормою абзацом 3 частини сьомої статті 118 ЗК України закріплено виключно право, а не обов`язок громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу.
Враховуючи той факт, що заява позивача від 01.10.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яка отримана відповідачем 03.10.2019 (а.с.16, 98), була розглянута 30 сесією 7 скликання Вільшанської СР лише 19.11.2019, в ході відкритого поіменного голосування депутатів якої було прийнято рішення №30/8 про надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,10га (а.с.70зворот, 84, 104), тобто, понад місячний строк, встановлений абз.3 ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, позивач правомірно на підставі абз. 3 ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України скористався своїм правом замовити розроблення проекту землеустрою без надання дозволу на його розробку, про що письмово повідомив відповідача, долучивши до повідомлення разом з проектом  землеустрою, й договір про складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Чинне законодавство не ставить в залежність факт повідомлення про виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки від наявності підтвердження отримання такого повідомлення, оскільки законодавством встановлено лише обов`язок заявника повідомити відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу.
Ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно. Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність.
Зазначений правовий висновок Верховний Суд висловлював у постанові від 31.01.2018 у справі №814/741/16, постанові від 14.03.2018 у справі №804/3703/16, та у постанові від 22 жовтня 2020 року у справі №452/2587/18.
Відповідно до статті 22 Закону України від 22.05.2003  №858-IV “Про землеустрій” землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.
Таким чином, підставою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, окрім рішення про надання дозволу, може бути в т.ч. й договір.
Відтак, посилання відповідача в оскаржуваному рішенні про відмову у затвердженні проекту на не виконання умов, зазначених у рішенні 30 сесії 7 скликання Вільшанської СР від 19.11.2019, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки рішення на заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою було прийнято поза межами строків, встановлених Земельним кодексом України для розгляду таких клопотань.
Крім того, однією з підстав для прийняття оскаржуваного рішення відповідач визначає порушення вимог ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. 
При цьому представник відповідача стверджує, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні громадян, яким земельні ділянки були надана на підставі рішень виконкомів сільської ради 1992,1993 років, на підтвердження чого надав рішення Вільшанської сільської ради народних депутатів від 09.03.1993 та 16.05.1993 про затвердження рішень виконкомів сільської ради для виділення земельних ділянок громадянам для ведення особистих підсобних господарств (а.с.85-86, 105-106). 
З цього приводу судова колегія зазначає, що дані рішення суд не може прийняти до уваги як доказ того, що спірна земельна ділянка перебуває у межах саме земельних ділянок, які були надані громадянам  для ведення особистих підсобних господарств, оскільки жодних додатків до даних рішень чи інших доказів для визначення місцезнаходження даних земельних ділянок відповідачем суду надано не було. 
Більше того, з матеріалів справи слідує, що на спірну земельну ділянку були надані дозволи на розроблення проектів землеустрою іншим громадянам, однак, дані громадяни не можуть оформити право власності через те, що у суді перебувають справи, які стосуються таких земельних ділянок. 
Крім того, як вбачається з довідки Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 08.10.2019 спірна земельна ділянка виділяється саме із земель запасу (а.с.112), що спростовує доводи представника відповідача про те, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні інших громадян. 
Отже посилання в оскарженому рішенні на порушення п.5 ст. 116 Земельного кодексу України судова колегія не приймає до уваги.
В оскаржуваному рішенні відповідач посилається також на порушення п.109  Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, однак, в рішенні відповідач не зазначає, в чому саме відбулось порушення п.109 вказаного Порядку.
При цьому, представник відповідача пояснив, що, враховуючи той факт, що розроблявся проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не  технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель, державна реєстрація земельної ділянки не могла бути здійснена за заявою ОСОБА_2 .
Так, відповідно до п.109 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою:
1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;
2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;
3) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);
4) замовника технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).
Однак дані норми стосуються саме порядку реєстрації земельної ділянки, що відноситься до виключних повноважень реєстратора, у той час, як відповідно до ч.13 ст.123 Земельного кодексу України відповідач на стадії затвердження проекту землеустрою зобов`язаний перевіряти проект лише на відповідність його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 
Отже, посилання в оскаржуваному рішенні на порушення п.109 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, судова колегія  вважає безпідставними.
Матеріалами справи також встановлено, що у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку в розділу “Відомості про державну реєстрацію державної земельної ділянки” зазначено “Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель” (а.с.118), що не відповідає назві документації із землеустрою – “Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки” (а.с.8). 
Вказану підставу як одну з підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою суд оцінює критично з огляду на те, що як розроблений проект землеустрою, так і сам витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, стосуються однієї і тієї ж земельної ділянки з кадастровим номером 5923584400:01:002:0207, при цьому ні в оскаржуваному рішенні, ні в судовому засіданні представник не міг зазначити, в чому саме в цій частині проект не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку за тієї умови, що даний витяг був сформований реєстратором, а сам проект відповідно до висновку експерта погоджений без зауважень та є таким, що відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам (а.с.51). 
Крім того, посилання представника відповідача на те, що даний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 розроблений ФОП ОСОБА_2 сертифікат інженера-землевпорядника № 000840 від 23.01.2013, дія якого анульована наказом Держгеокадастру від 08.01.2020 №3 на підставі подання Кваліфікаційної комісії від 24.12.2019 № 19/689, не приймаються судом до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи проект підписаний та поданий на погодження був ще 19.12.2019, тобто ще до прийняття наказу 08.01.2020. 
Доводи відповідача про те, що спірна земельна ділянка не перебуває у комунальній власності є також необґрунтованим, оскільки вказане спростовується  наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 27.08.2018 №18-7567/16-18-сг (а.с.114-117), згідно якого земельна ділянка, в межах якої перебуває спірна земельна ділянка,  була передана в комунальну власність.
Враховуючи викладені обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач відмовляючи позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00га на території Вільшанської СР, діяв не у відповідності до вимог Земельного кодексу України, оскаржуване рішення не відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, судова колегія вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення відповідача № 39/63 від 14.07.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність  для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 на території Вільшанської сільської ради територіальної громади Недригайлівського  району Сумської області, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
          Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 року по справі № 480/5231/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	Я.В. П`янова    О.В. Присяжнюк   	

Повний текст постанови складено  07.07.2021 року