УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №288/1776/19 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І. 
Категорія 66 Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

  головуючого Микитюк О. Ю.                 суддів Григорусь Н.Й.
Борисюка Р.М.
при секретарі Бірюченко Д.А. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу № 288/1776/19
за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 (третя особа: орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирської області) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2021 року, ухваленепід головуванням судді Рудник М.І. у смт. Попільня,

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1  шляхом визнання  ОСОБА_2  такою, що втратила право користування житловим будинком та її виселення. В обґрунтування позову зазначав, що з 14 липня 2014 року по 25 червня 2019 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Після укладення шлюбу відповідачка за згодою позивача вселилася до належного йому будинку, в якому було зареєстровано її місце проживання та місце проживання їхніх дітей. Після розірвання шлюбу відповідачка перешкоджає йому у вільному володінні та користуванні будинком. 
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2021 рокув задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що будинок є його особистою приватною власністю, він набув право власності за договором дарування від батька до одруження з відповідачкою. Між ним та відповідачкою склалися стійкі неприязні стосунки, тому спільне проживання з нею неможливе, крім того він створив нову сім`ю. Він не має наміру виселяти з будинку дітей.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі договору дарування від 24 вересня 2007 року ОСОБА_1 є власником жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . 
З 14.07.2012 по 25.06.2019 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох малолітніх дітей. ЧерськаТ.В. та діти зареєстровані в належному позивачу будинку.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року скасовано рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 травня 2020 року і ухвалено нове судове рішення, яким задоволено позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_2 . 
ОСОБА_2 проживає за адресою реєстрації, діти тимчасово проживають у її батьків в с.Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області, де навчаються у школі.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України,  власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 Цього Кодексу.
У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинні відбуватись в судовому порядку.
Особливістю вирішення вказаного спору є те, що при створенні сім`ї, встановленні сімейних відносин, власник і член сім`ї, тобто дружина і чоловік вважали, що їх відносини є постійними, не обмеженими у часі, а не про тимчасовий характер таких відносин. Тому і їх права, у тому числі і житлові, розглядалися як постійні. В контексті норм житлового законодавства припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням.
Враховуючи, що відповідачка вселилася в належне позивачу житло з його дозволу, як дружина, проживає в будинку на даний час, з нею зареєстровані малолітні діти, місце проживання яких визначено судом з матір`ю, право яких на користування житловим приміщенням є похідним від права матері, іншого житла ОСОБА_2 та діти не мають, суд першої інстанції з урахуванням практики Європейського суду з прав людини зробив правильний висновок, що припинення права користування відповідачки спірним житлом не відповідатиме пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а інтереси позивача, як власника житла не перевищують інтересів колишньої дружини та малолітніх дітей. 
Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2021 рокубез змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуюча:                                 Судді: