ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 р.	Справа № 520/776/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.03.21 року по справі № 520/776/21
за позовом                    ОСОБА_1  
до                   Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України                           
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішеннь,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до  Головного управління ДПС у Харківській області в особі відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - відповідач), у якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 06.07.2020 № 00552- 5806-2036 у сумі 5004,8 грн.; №00549-5806-2036 у сумі 1852,95 грн.; №00550- 5806-2036 у сумі 1564,76 грн.; №00551-5806-2036 у сумі 5822,77 грн.; №0078284-5806-2036 у сумі 2076,92 грн.; №0078285-5806-2036 у сумі 1753,90 грн.; №0078449-5806-2036 у сумі 6526,37 грн.
          В обґрунтування позову позивач зазначила, що не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню. При цьому, позивач вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення від 06.07.2020 № 00552- 5806-2036 у сумі 5004,8 грн., яким визначені податкові зобов`язання за 2017 рік є незаконним з тих підстав, що  визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та покладення на позивача обов`язку сплати такого податку за 2017 рік, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2018 року. Стосовно податкових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями -рішеннями з податку не нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вказує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №00549-5806-2036 у сумі 1852,95 грн.; №00550-5806-2036 у сумі 1564,76 грн.; №00551-5806-2036 у сумі 5822,77 грн.; №0078284-5806-2036 у сумі 2076,92 грн.; №0078285-5806-2036 у сумі 1753,90 грн.; №0078449-5806-2036 у сумі 6526,37 грн. є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки податковим органом невірно застосована ставка податку 1%, тоді як контролюючий орган повинен був застосувати ставку податку для інших будівель 0,1 %. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення - рішення є необґрунтованими та підлягають скасуванню в судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області  від 06.07.2020 № 00552- 5806-2036 у сумі 5004,8 грн., винесене відносно ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення  Головного управління ДПС у Харківській області від 06.07.2020 №00551-5806-2036 в частині донарахування податкових зобов`язань за 2018 рік в сумі  5240,49 грн., винесене відносно ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 06.07.2020 №0078449-5806-2036 за 2019 рік на суму 5873,91 грн., винесене відносно ОСОБА_1 . У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.         
Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: ст. 67 Конституції України та підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, що в силу положень ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нового судового рішення. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308  КАС України.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно інформації, отриманої від Департаменту територіального контролю та довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно у ОСОБА_1 , у 2017 - 2019 роках належали:
- нежитлова будівля загальною площею 156,4 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;
- квартира загальною площею 69,5 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ;
- квартира загальною площею 82,3 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .
ГУ ДПС у Харківській області відносно позивача було сформовано податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:
- за 2017 рік: від 06.07.2020 № 00552- 5806-2036 у сумі 5004,8 грн.; 
- за 2018 рік : від 06.07.2020 р. №00549-5806-2036  у сумі 1852,95 грн. ( одна тисяча вісімсот п`ятдесят дві гривні 95 копійок); від 06.07.02020 №00550-5806-2036 у сумі 1564,76 грн. (одна тисяча тисяч п`ятсот шістдесят чотири гривні 76 копійок);           від 06.07.02020 року  №00551-5806-2036 у сумі 5822,77 грн. (п`ять тисяч вісімсот двадцять дві гривні 77 копійок);
- за 2019 рік : від 06.07.2020 №0078284-5806-2036 у сумі 2076,92 грн. (дві тисячі сімдесят шість гривні 92 копійок); від 06.07.2020 №0078285-5806-2036 у сумі 1753,90 грн. (одна тисяча сімсот п`ятдесят три гривні 90 копійок), від 06.07.02020 № 0078449-5806-2036 у сумі 6526,37 грн. ( шість тисяч п`ятсот двадцять шість гривень 37 копійок).
Не погоджуючись з отриманими податковими повідомленнями - рішеннями позивач, відповідно до п. 56.2 статті 56 Податкового кодексу України, звернувся до ГУ ДПС у Харківській області зі скаргою від 03.09.2020 про перегляд вказаних повідомлень-рішень. 
Головне управління ДПС у Харківській області, розглянувши скаргу, винесла Рішення про результати розгляду скарги від 19.11.2020 № 5034/Н199-00-06-20409, яким залишила без змін податкові повідомлення-рішення від 06.07.2020 № 00552-5806-2036 у сумі 5004,8 грн.; №00549-5806-2036 у сумі 1852,95 три.; №00550-5806-2036 у сумі 1564,76 грн.; №00551-5806-2036 у сумі 5822,77 грн.; №0078284-5806-2036 у сумі 2076,92 грн.; №0078285-5806-2036 у сумі 1753,90 грн.; №0078449-5806- 2036 у сумі 6526,37 грн., а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних рішень.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року (далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України передбачено, що питання щодо встановлення податку на майно, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вирішують місцеві ради в межах повноважень.
Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 року №542/17 “Про місцеві податки і збори у місті Харкові”, зі змінами, встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові згідно з додатком 1 цього рішення, яким передбачена ставка податку на нерухоме майно, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1 відсотка від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січень звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр.
Пунктом 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України ).
Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).
Крім того, відповідно до підпункту 266.6.1 статті 266 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є календарний рік.
Згідно з підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення про донарахування позивачеві грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017, 2018 та 2019 роки, винесені 06.07.2020 року,  по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, поданої у порядку пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 06.07.2020 № 00552-5806-2036 у сумі 5004,8 грн., яким донараховано позивачеві грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, колегія суддів зазначає наступне.
07.12.2017 прийнято Закон України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році” № 2245-VIII, яким пункт 266.10 статті 266 ПК України доповнено підпунктами 266.10.2 і 266.10.3 такого змісту: "266.10.2. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання. 266.10.3. Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу".
Таким чином, вказаним Законом № 2245-VIII дозволено контролюючим органам визначати грошове зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітні податкові періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 ст.102 ПК України.
Разом з тим, змін до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України щодо строків надіслання податкових повідомлень-рішень цим Законом не внесено. 
Крім того, положення вказаного Закону набрали чинності з 01.01.2018, тобто, після закінчення податкового періоду, за який визначено, зокрема, грошове зобов`язання за 2017 рік. 
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 надано офіційне тлумачення принципу дії закону в часі. 
Так, в цьому рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 
У даному рішенні також акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом`якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.
З огляду на викладене, з системного аналізу приписів ст.58 Конституції України, пп.266.7.2 п.266.7 та пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України, суд вважає, що норми пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України надають повноваження відповідачу визначати грошове зобов`язання із земельного податку в межах 1095-денного строку, який починає відлік з того звітного періоду, в якому такі повноваження надані (з 2018 звітного року), і не спростовує обов`язку контролюючого органу винести відповідне податкове повідомлення-рішення до 01 липня року, наступного за звітним.
Тобто, вказані норми не підлягають застосуванню до спірних відносин щодо визначення у 2020 році грошового зобов`язання за 2017 рік та не виправдовують тієї обставини, що вказані вище податкові повідомлення-рішення винесені після 01 липня 2018 року, що вказує на порушення відповідачем пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України. 
Посилання відповідача на статтю 102 Податкового кодексу України є необґрунтованими, оскільки положення останньої щодо можливості визначення контролюючим органом платнику податків суми грошових зобов`язань протягом 1095 днів після граничного строку сплати грошових зобов`язань є загальною по відношенню до положень пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, яка є спеціальною та має переважне застосування.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду про те, що спірне податкове повідомлення-рішення від 06.07.2020 №00552-5806-2036 у сумі 5004,8 грн. прийняте відповідачем з порушенням встановленого законом строку для його прийняття, отже є таким, що підлягає скасуванню.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.01.2019 по справі № 817/213/16, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.6 ст.242 КАС України.
Щодо податкових повідомлень-рішень від 06.07.2020 №00551-5806-2036 (за 2018 рік на суму 5822.77 грн. за нежитлову будівлю загальною площею 156,4 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ) та від 06.07.2020 №0078449-5806-2036 (за 2019 рік на суму 6526.57 грн. за нежитлову будівлю загальною площею 156,4 кв.м, що знаходиться за адресою вул, Отакара Яроша. б. 18. м. Харків), яким визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майна, відмінне від земельної ділянки за 2018-2019 роки, суд зазначає, що внаслідок набрання чинності Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році”, з 01.01.2018 у відповідача виникло право визначати суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з урахуванням строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.
Даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджено наявність у власності позивача в 2018-2019 роках нежитлових приміщень  загальною площею 156,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстр. №25675526.
Вказане також не заперечується позивачем.
Розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єктах оподаткування, які належать позивачу, підтверджено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
В свою чергу, позивачем заперечується проти правильності визначення контролюючим ставки податку спірних нежитлових приміщень з урахуванням виду об`єктів нежитлової нерухомості та умов їх використання.
Відповідно до п. 266.1.1 ч. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно п. 266.2.1 ч. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно положень п.266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно Додатку № 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання “Про місцеві податки і збори у місті Харкові” від 22.02.2017 р. № 542/17 ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб встановлюються у відсотках до мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування.
Так, пунктом 5 зазначеного вище Додатку № 1 встановлено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у-таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) виключений; (підпункт 5 пункту 5 додатку 1 виключений згідно з рішенням 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 р. № 1284/18 набрав чинності з 01.01.2019 р.) 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.
У відзиві на позов представник відповідача пояснив, що при обрахуванні позивачу податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 та 2019 роки  та винесенні оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 06.07.2020 №00551-5806-2036 та від 06.07.2020 №0078449-5806-2036  за нежитлову будівлю загальною площею 156,4 кв.м, що знаходиться за адресою вул. Отакара Яроша. б. 18. м. Харків, податковий орган виходив з того, що до належного позивачу на праві власності нежитлового приміщення за зазначеною адресою відповідно до  п.2  Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17  застосовується ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток за 1 квадратний метр.
Як встановлено в ході розгляду справи, нежитлові приміщення за адресою м.Харків, вул. Яроша Отакара, 18 використовуються з метою проведення освітніх заходів з програмування, що підтверджується Договором оренди від 09.07.2017 (а.с. 18-19)
Розділом 2 "Класифікація будівель та споруд" Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 р. № 507 (чинний з 01.01.2001 р.) визначено групу об`єктів нерухомості в частині їх належності до відповідних типів нерухомого майна.
Колегія суддів зазначає, що Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 не визначає тип нерухомості щодо приміщення, яке знаходиться у власності фізичних та юридичних осіб, але ідентифікує призначення приміщень та їх тип відповідно до використання згідно з видами економічної діяльності та відповідного класифікаційного угруповання. 
Одиницею класифікації в цьому Класифікаторі є окрема будівля чи інженерна споруда, які класифікуються за їх функціональним призначенням. Класификатор дає вичерпний перелік будівель, які за своїм функціональним призначенням відносяться до будівель готельних, офісних, торговельних, гаражів, будівель промисловості і складів, казино, ігорних будинків, господарських будинків, для медичних закладів та закладів освіти та ін. (розділ 1 Державного класифікатора).
Проведення освітніх заходів з програмування відповідно до Класификатора класифікується за кодом 1263.9 “будівлі освітніх і науково-дослідних закладів інші” та, відповідно до пункту 5 додатку № 1 рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання №542/7 від 22.02.2017 року "Про місцеві податки та збори у місті Харкові”, не відносяться до будівель готельних, офісних, торговельних, гаражів, будівель промисловості і складів, казино, ігорних будинків та господарських будинків. Будівлі за функціональним призначенням “освітня  діяльність” класифікуються як “інші будівлі” та оподатковуються за ставкою 0,1 відсотка до мінімальної заробітної плати. 
Крім того, в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала поняття “інші будівлі”.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).
При визначенні ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості застосовується об`єктно-функціональний підхід, що характеризує об`єкт оподаткування.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта стосовно застосування до позивача ставки податку у розмірі 1%  за нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ,  оскільки за своїми характеристиками належні позивачу на праві власності нежитлові приміщення за вказаною адресою за функціональним призначенням використовуються з метою проведення освітніх заходів з програмування, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено належними доказами правомірності застосування при винесенні спірних податкових повідомлень - рішень до належного позивачу приміщення площею 156,4 кв.м.  ставки податку для  об`єктів нежитлової нерухомості (будівель торговельних) - 1% від мінімальної заробітної плати за 2018 та 2019 рік за 1 квадратний метр бази оподаткування   (за 2018 рік становила 37,23 грн. за 1 квадратний метр бази оподаткування (1% * 3723,00 - розмір мінімальної зарплати на 01.01.2018);  за 2019 рік становила 41,73 грн. за 1 квадратний метр бази оподаткування (1% * 4173,00 - розмір мінімальної зарплати на 01.01.2019).
Отже, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості повинна бути застосована податковим органом 0,1 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування як за інші будівлі.
У позовній заяві позивач зауважив, що не заперечує проти необхідності сплати податку за 2018 р. та 2019 р., однак вважає, що сума податку має визначатися у відповідності до норм діючого законодавства - з урахуванням цільового призначення нежитлових будівель та із застосуванням відповідної ставки податку - 0,1% від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м.
Сторонами не заперечувалося, що належні позивачу нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1  мають загальну площу 156,4 кв.м. 
Ставка податку на вказане нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яку позивач повинен сплатити за 2018 рік складатиме  582,28 грн.  (156,4 х 3723х 0,1%), за 2019 рік, також становить 0,1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування складатиме 652,66 грн. (156,4 х 4173х 0,1%).
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині скасування податкових повідомлень-рішень: від 06.07.2020 №00551-5806-2036 в частині донарахування податкових зобов`язань за 2018 рік  в сумі  5240,49 грн.  (5822.77 грн. - 582,28 грн.); від 06.07.2020 №0078449-5806-2036 за 2019 рік на суму 5873,91 грн. (6526.57 грн. - 652,66 грн.).
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року по справі № 520/776/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Мельнікова    С.С. Рєзнікова   	
Повний текст постанови складено  05.08.2021 року

1