ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 р. 	Справа № 520/859/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.03.21  по справі № 520/859/21
за позовом    ОСОБА_1  
до  Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )               
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , грошової компенсації за нестримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2019 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за нестримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем при здійсненні нарахування та виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно було порушено приписи чинного законодавства, оскільки нарахування та виплату зазначеної компенсації було здійснено відповідачем за цінами минулих років, протягом яких він проходив військову службу, проте таке нарахування, на думу позивача, повинно бути здійснено виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої відповідачем станом на 01.01.2019, оскільки позивача звільнено саме у 2019 році.
Вказує, що при нарахуванні та виплаті відповідної компенсації слід керуватися Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України №178 як актами вищої юридичної сили (у порівнянні з відомчим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016 року №1132), чого відповідачем дотримано не було.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , грошової компенсації за нестримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2019 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за нестримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016року №178 “Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв ’язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ” (далі - Постанова).
Так, відповідно до п.3-5 постанови КМ України від 16.03.2016 року №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.
Відповідач, звертає увагу на те що, важливим є той факт, що у Постанові №178 немає чіткого визначення цінової політики здійснення нарахування. Тому слід дійти до висновку, що законодавець делегував дані повноваження кожній структурі відповідно для відпрацювання чіткого алгоритму виплати грошової компенсації за речове майно, якими безпосередньо у Державній прикордонній службі України є накази АДПСУ від 11.02.2017 року №33, від 06.01.2018 року №30 та від 30.01.2019 року №22.
Також, відповідач, звертає увагу суду, що судом першої інстанції не було враховано, що у даних спірних правовідносинах необхідно враховувати п.5 Постанови з прив`язкою до п.З вказаної Постанови.
При нарахуванні грошової компенсації за окремим видами речового майна, необхідно обов`язково враховувати такі складові як: момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціна на час набуття права, кількість предметів належних до видачі та термін який минув з останнього моменту отримання предмети речового майна.
Тобто при визначення суми, що підлягає до виплати важливо звертати увагу на момент коли у військовослужбовця виникає право на отримання відповідного речового майна та ціна на дане майно в момент виникнення права відповідно до вищевказаних розрахунків, що затверджені наказами АДПСУ від 11.02.2017 року №33, від 06.01.2018 року №30 та від 30.01.2019 року №22.
На думку представника відповідача, в даному випадку позивач дійсно має право на грошову компенсацію замість не отриманого речового майна та вказане право було у повному обсязі реалізовано відповідачем оскільки дана виплата була здійснена, що і було вірно встановлено в суді першої інстанції.
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що відповідачем порушено право на отримання грошової компенсації замість належного до видачі речового майна виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату, а саме 2019 року.
Крім того, речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність.
Позивач наголошує, що протягом проходження військової служби, з незалежних від нього причин, йому не було видано (передано у власність) належне речове майно. Компенсацію за неотримане протягом проходження ним військової служби було виплачено з урахуванням цін різних років. Тобто, в силу існуючих в нашій державі інфляційних процесів, вартість такого майна значно знецінилась, і фактично йому було виплачено гроші за майно, вартість якого не відповідає сучасним реаліям. Вартість майна, наприклад у 2004 році і т.ін., є значно нижча ніж станом на 01.01.2018 року, року його звільнення з військової служби.
Таким чином, відповідач, здійснивши виплату компенсації за речове майно не за цінами, встановленими у постанові КМУ №178, фактично позбавив позивач права на майно - на ті грошові кошти, які він мав би отримати, якби суб`єкт владних повноважень діяв би в межах повноважень, у спосіб та на підставі закону.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20.09.2019 №433-ОС позивача звільнено з військової служби за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із закінченням строку контракту, знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 з 20.09.2020.
Відповідно до наказу начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України «Про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно» від 29.11.2019 №536-ОС наказано виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №170 у сумі 31923,18 грн. (вартість недоносу становить - 69,96 грн). 
Позивач звернувся до відповідача з запитом для з`ясування за якими цінами йому було здійснено нарахування та виплата грошової компенсації за неотримане речове майно, зокрема, чи застосовувались при нарахуванні компенсації закупівельна вартість речового майна станом на 01.01.2019.
Відповідачем 25.11.2020 на зазначений запит надано відповідь №705/П-76-12604, в якій зазначено, що позивачу здійснено нарахування грошової компенсації (довідка-розрахунок №170 від 20.09.2019), у пунктах 1 - 67, якої ціни закупівельної вартості зазначеного майна розраховані станом на 01.01.2019 та на інші роки, зокрема – 2004 рік, 2009 рік, 2017-2019 роки.
Позивач, не погоджуючись із наведеними діями відповідача щодо нарахування та виплати при звільненні компенсації за неотримане речове майно у вказаному розмірі звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на компенсацію за неотримане речове майно за період проходження військової служби за контрактом, нарахування якої повинно здійснюватися за цінами, виходячи із закупівельної вартості такого майна, станом на 01.01.2019, відтак дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01.01.2019 є протиправними.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок продовольчого та речового забезпечення військовослужбовців, а також грошової компенсації вартості за неотримані продукти харчування та речове майно визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі по тексту Закон України №2011).
Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України №2011 речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі по тексту - Порядок №178).
Відповідно до пунктів 2-3 Порядку№178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку №178).
Таким чином, військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Згідно з абзацем 1 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Положення №1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання<…>.
Відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення №1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Так, з матеріалів справи вбачається, що адміністрацією Державної прикордонної служби України було видано накази Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.02.2017 №33, від 06.01.2018 №30, від 31.01.2019 №21, від 17.02.2020 №41 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився», якими затверджено додатки №1 «Вартість належних до видачі предметів речового майна» відповідно.
Згідно довідки-розрахунку від 20.09.2019 №170 на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу нараховано 31374,37 грн., яка у подальшому відповідно до наказу начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29.11.2019 №536-ОС виплачена відповідачем, що не заперечується позивачем у справі.
При цьому, з наведеної вище довідки вбачається, що компенсація вартості неотриманого майна (її нарахування та виплата) проведена за цінами минулих років.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що застосування в даному випадку закупівельних цін за минулі роки на речове майно при виплаті позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є таким, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку №178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 17.03.2020 року по справі №815/5826/16.
Доводи апеляційної скарги відповідача, щодо залежності розміру суми грошової компенсації позивача від моменту виникнення у нього права на отримання речового майна, колегія суддів вважає помилковим та звертає увагу на те, що Постановою Кабінету Міністрів України №178, яка регулює порядок нарахування та виплати спірної компенсації, не передбачено можливості відповідача розраховувати закупівельні ціни речового майна з огляду на час виникнення у позивача права на таке майно, і як наслідок погоджується з висновками суду першої інстанції.
Також, колегія суддів, вважає помилковими висновки відповідача про те, що при нарахуванні грошової компенсації за окремим видами речового майна обов`язково враховувати такі складові: момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціна на час набуття права, кількість предметів належних до видачі та термін, який минув з моменту отримання предметів речового майна.
Положеннями Постанови Кабінету Міністрів України №178 не передбачено такого механізму розрахування суми грошової компенсації, а натомість закріплено обов`язок повноважного органу нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористане речове майно виходячи з закупівельних цін, визначених на 1 січня поточного року.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновоками суду першої інстанції, що позивач має право на компенсацію за неотримане речове майно за період проходження військової служби за контрактом, нарахування якої повинно здійснюватися за цінами, виходячи із закупівельної вартості такого майна, станом на 01.01.2019, відтак дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01.01.2019 є протиправними.
Отже, враховуючи висновки про протиправність дій відповідача, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2019, з урахуванням проведених виплат.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року по справі № 520/859/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 по справі № 520/859/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    В.А. Калиновський