ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року  
м. Черкаси   
  		
справа № 692/1112/20  провадження № 22-ц/821/1159/21 категорія 307020000  		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.
секретар: Чуйко А.В.
учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача – адвокат Фай Валерій Григорович
відповідач: Шрамківська сільська рада Драбівського району Черкаської області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Фая Валерія Григоровича на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шрамківської сільської ради Драбівського району Черкаської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

09 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до Бирливіської сільської ради Драбівського району Черкаської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Звенигородка Черкаської області померла його баба ОСОБА_2 . 
Позивач являється її спадкоємцем відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення даних правовідносин, оскільки його батько ОСОБА_3 , який був сином ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої відносився належний їй житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 та право на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4 умовних кадастрових гектара, яке належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0169159 від 11 лютого 1997 року, виданого Драбівською районною державною адміністрацією.
Факт належності будинку спадкодавцеві позивач стверджує тим, що головою двору в АДРЕСА_1 до дня смерті був його дід, ОСОБА_4 , який разом з своєю сім`єю проживав у вказаному будинку.
Після смерті діда в 1960 році, головою двору була баба позивача ОСОБА_5 .
В 1985 році господарство батьків позивача та його баби було розподілено на два по господарських номери, але всі проживали в одному дворі.
Батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після його смерті у вказаному домоволодінні проживав позивач із своєю сім`єю.
В грудні 2000 року баба позивача ОСОБА_5 переїхала до будинку-інтернату для інвалідів та престарілих, який знаходиться в м. Звенигородка, де проживала по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 позивач обґрунтовував тим, що на протязі шести місяців після смерті баби забрав до свого помешкання предмети її хатнього обіходу та господарський інвентар, які належали померлій, а також сертифікат на право на земельну частку (пай), який в подальшому в 2003 році обміняв в Драбівській райдержадміністрації на державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 051311, кадастровий номер 7120682100:03:001:0611.
Нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті баби ОСОБА_2 , так як відсутні докази прийняття ним спадщини.
Враховуючи викладене, позивач просив встановити факт прийняття ним спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 1,92 га, кадастровий номер 7120682100:03:001:0611, яка належала померлій на підставі Державного акту серія ЧР 3 051311 від 28 листопада 2003 року.
Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 02 березня 2021 року залучено до участі у справі Шрамківську сільську раду, як правонаступника Бирлівської сільської ради Драбівського району. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається в обґрунтуванні позовних вимог та про факт встановлення яких просить суд.
Факт прийняття спадщини шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 за обставин, вказаних у позовній заяві не підтверджується наданими позивачем доказами.
Оскільки вимога про визнання права власності на земельну ділянку є похідною від вимоги про встановлення факту прийняття спадщини позивачем, тому в задоволенні такої вимоги також було відмовлено судом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Фай В.Г. просить скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року як незаконне та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм  матеріального права, при цьому суд не повно з`ясовано всі фактичні обставини справи та формально підійшов до вивчення обставин справи, не сприяв повному об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Зазначено, що факт вступу позивача в управління спадковим майном підтвердження показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , також вказано, що інші спадкоємці крім позивача відсутні. 
Суд невірно надав оцінку наданим доказам, не врахував, що позов відповідачем визнаний повністю дійшов помилколового висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив 

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. 
Предметом спору в даній справі є, зокрема доведення позивачем факту прийняття спадщини після померлого спадкодавця ОСОБА_2 та похідна вимога від встановлення факту прийняття спадщини – визнання в порядку спадкування за законом за позивачем права власності на майно, а саме земельну ділянку (пай). 
Відповідно до частини першої статті 548 ЦК УРСР (у редакції чинній на момент смерті ОСОБА_2 ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
У частині першій та другій статті 549 ЦК УРСР  (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_2 ) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР  (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_2 ) свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.
Під час судового розгляду справи, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 28 серпня 2020 року, виданого повторно відділом ДРАЦС ЦМУМЮ (м. Київ), ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Звенигородка, Звенигородського району, Черкаської області.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21 листопада 1967 року сільським загсом с. Бирлівка Драбівського р-ну вбачається, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 49, та його батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ..
Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 01 грудня 1997 року, виданого виконкомом Бирлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З архівної довідки № Т-33/05-08 від 24 квітня 2018 року вбачається, що у книзі реєстрації актів про народження відділу ЗАГС с. Бирлівка Харківської області (нині Драбівського району Черкаської області) є відомості про те, що ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 01 серпня 1935 року складено актовий запис № 77, та його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_10 .
Суд першої інстанції встановив, що відповідно даних словника власних імен людей четверте видання, виправлене і доповнене, видавництво «Наукова думка», Київ-1972, ім`я ОСОБА_11 має відповідники: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 . Ім`я ОСОБА_14 має відповідник ОСОБА_11 .
Згідно повідомлення в.о. завідувача Драбівської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. № 40/01-16 від 12 лютого 2021 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Драбівській державній нотаріальній конторі не заводилась.
Відповідно інформаційних довідок зі спадкового реєстру № 6353315 від 12 лютого 2021 року та № 63538361 від 12 лютого 2021 року наданих Драбівською державною нотаріальною конторою інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 чи ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в спадковому реєстрі відсутня.
Згідно повідомлення завідувача Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. № 148/01-16 від 24 лютого 2021 року та інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 63688201 спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , Звенигородською державною нотаріальною конторою не заводилась.
Відповідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 63688201 від 24 лютого 2021 року, наданої Звенигородською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіти/спадкові договори після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в спадковому реєстрі відсутня.
Відповідно до даних копії Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Драбівською районною державною адміністрацією Драбівського району Черкаської області, запис № 898, за ОСОБА_10 зареєстровано сертифікат серія ЧР № 0169159 про право на земельну частку розміром 2,04 в умовних кадастрових гектарах в КСП ім. газети «Молодь України».
Згідно даних копії Книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку громадян, Черкаська область Драбівський район Бирлівська сільська рада, запис № 611, за ОСОБА_10 09 грудня 2003 року зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЧР № 051311, площею 1,92 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 7120682100:03:001:0611.
Відповідно даних витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7113921562020 від 18 лютого 2020 року вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер 7120682100:03:001:0913, площею 1,92га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є ОСОБА_10 , документ, що посвідчує право - державний акт від 09 грудня 2003 року ЧР 051311.
Згідно листа Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 25 лютого 2021 року № 02.1-11/272 земельна ділянка кадастровий номер 7120682100:03:001:0913, площею 1,92 га, обліковується як не витребувана та не успадкована частка (пай) і перебуває в оренді ТОВ «Зернова компанія «Хорс».
Відповідно Довідки виконкому Бирлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області № 321 та виписки з книг погосподарського обліку с. Бирлівка Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 02.1-2/329 від 12 березня 2021 року вбачається, що за період з 1961 року по 2000 рік ОСОБА_10 була головою двору та були вписані діти ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; невістка ОСОБА_19 та онука ОСОБА_20 .
Відповідно до даних погосподарської книги за будинковолодінням АДРЕСА_1 рахувався особистий рахунок з 1983 року по 1985 рік 436; з 1986 року по 1990 рік 438; з 1991 року по 1995 рік 436; з 1996 року по 2000 рік 420.
Під час розгляду справи позивачем не доведено правового обґрунтування зміни особистого рахунку для однієї й тієї ж самої адреси протягом різних періодів. 
Під час судового розгляду справи було спростовано доводи позивача про те, що після смерті ОСОБА_2 позивач забрав до себе сертифікат на право на земельну частку (пай), оскільки судом було встановлено, що даний документ позивач на руки не отримував, оскільки він знаходився у сільській раді та в подальшому був переданий до Драбівської районної державної адміністрації.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно врахував, що інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, передбачено обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Записи в погосподарських книгах сільських рад визнаються в якості актів органів влади, що підтверджують право власності.
Відповідно до п.п. «к» п. 2 Постанови Ради Міністрів УРСР від 12 березня 1981 року № 125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» передбачалося прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх об`єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств (організацій) у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших господарських організацій або замовниками (забудовниками) яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. До даного часу такий порядок передбачений не був.
У подальшому порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва було встановлено постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». 
Відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року  із змінами та доповненнями встановлено вичерпний перелік документів, якими посвідчується право власності на об`єкти нерухомого майна.
Звертаючись до суду з позовною заявою та апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не надано суду будь-яких документів щодо належності йому будинку за адресою АДРЕСА_1 після 13 грудня 2000 року та до моменту звернення з позовом до суду. 
Крім того, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначив, що підтвердження факту прийняття спадщини є те, що він як спадкоємець після смерті ОСОБА_10 забрав до свого помешкання предмети її хатнього обіходу та господарський інвентар.
Однак, згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року під час розгляду справи № 701/472/19 (номер судового провадження 61-12606ск20) зазначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. 
Позивачем не надано суду будь-якого вище переліченого доказу, що давав би можливість суду визнати доведеною обставину вступу в управління чи володіння спадковим майном. 
Крім того пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5  передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Як вбачається із наданих стороною пояснень, спадкодавець ОСОБА_10 на момент смерті не проживала разом із спадкоємцем, оскільки в грудні 2000 року переїхала до будинку-інтернату для інвалідів та престарілих, який знаходиться в м. Звенигородка Черкаської області, де й перебувала до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вищевказана обставина виключає можливість встановлення факту прийняття спадщини спадкоємцем, оскільки на момент смерті спадкодавець разом із спадкоємцем не проживав.
Крім того, районний суд враховуючи покази свідків встановив, що власником домоволодіння по АДРЕСА_1 є мати позивача ОСОБА_8 , на яку ще за життя ОСОБА_10 було оформлено відповідні документи, що спростовує доводи ОСОБА_1 про вступ в управління майном, оскільки, фактично нерухоме майно (будинковолодіння) на момент відкриття спадщини у спадкодавця було відсутнє. 
Відповідно до статті 553 ЦК УРСР  спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Правовий аналіз вказаної статті зазначає, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом у відповідності до ст. 553 УРСР було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
Враховуючи, що спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач протягом двадцяти одного року не вчиняв ніяких дій на виконання вимог ст. 549 ЦК УРСР щодо прийняття спадщини, звернувшись до суду з позовними вимогами не довів належними та допустимими доказами факту вступу спадщини шляхом фактичного управління майном, тому висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності є правильним та не спростований зазначеними в апеляційній скарзі доводами.
Отже, вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Фая Валерія Григоровича залишити без задоволення.
Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шрамківської сільської ради Драбівського району Черкаської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 05 серпня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                        О.В. Карпенко         

                                                                       Л.І. Василенко