ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5443/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 серпня 2021 року                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                             Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                          Чаку Є.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа – Чернігівський обласний військовий комісаріат про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової ОСОБА_1 , матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , викладене в пункті з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 133 від 21 грудня 2018 року. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , передбачену ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у розмірі 500 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України звернулось з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 мати ОСОБА_2 , який загинув від тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП (свідоцтво про смерть від 23.02.2018 року серія НОМЕР_1 Прилуцького міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області).
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть, виданим Прилуцьким міжрайонним відділенням судово-медичної експертизи 22.02.2018 року №59, смерть настала на автодорозі «Борзна-Ічня-Прилуки» від поєднаної травми голови, тулуба, та кінцівок з ушкодженням кісток скелета та внутрішніх органів, внаслідок ДТП.
Разом з тим, згідно із витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 04.10.2018 року №2750 травма старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 1991 року народження: «Поєднана травма голови, тулуба та кінцівок з ушкодженням кісток скелета та внутрішніх органів. Водій легкового автомобіля, зіткнення з стаціонарним об`єктом», яка послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23.02.2018 року Прилуцького міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, лікарським свідоцтвом про смерть №59 від 22.02.2018 року Прилуцького міжрайонного відділення СМЕ, актом проведення розслідування нещасного випадку (смерті), - ТРАВМА ТА ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.
У квітні 2018 року позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 (через Ічнянській районний військовий комісаріат) із заявою про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону №2011-ХІІ.
Згідно Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2018 року №133 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги матері загиблого 22.02.2018 року внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби, старшого солдата ОСОБА_2 , оскільки, смерть ОСОБА_2 є наслідком дорожньо-транспортної пригоди в результаті порушення ним правил дорожнього руху, тобто внаслідок адміністративного правопорушення.
Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача, звернулась з данним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до статті 40 вказаного Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
За змістом статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Дія Закону № 2011-XII поширюється, зокрема, на  військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII).
Відповідно до частини першої статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з положеннями пункту першого частини другої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Отже, особами, які мають право на призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є позивачі - мати та дружина загиблого військовослужбовця.
Разом із тим, згідно з пунктом «а» частини 1 статті 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення.
Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок № 975).
Згідно з пунктом 19 Порядку № 975 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння.
Надаючи правову оцінку висновку комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне. 
Судом першої інстанції було встановлено, що слідчим СУ ГУНП в Чернігівській області майором поліції Тищенком С.В. у Постанові про закриття кримінального провадження від 31.05.2018 року, відкритого по факту ДТП, що сталася на 80 км. + 900 м. автодороги «Борзна-Ічня-Прилуки» в результаті якої загинув громадянин ОСОБА_2 , викладено висновок про те, що своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 2.3 (б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не встежив за дорожньою обстановкою, в наслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та ліве узбіччя, де зіткнувся з придорожнім деревом, в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 загинув на місці. Порушення водієм ОСОБА_2 п.п. 2.3(б) Правил дорожнього руху України стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили.
Ухвалою Слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.04.2019 року скасовано постанову слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області Тищенка С.В. про закриття кримінального провадження №12018270000000043 від 31.05.2018 року.
Разом з тим, в Постанові слідчого СУ ГУ НП в Чернігівській області майора поліції Тищенка С.В. про закриття кримінального провадження від 27.06.2019 року викладено висновок про те, що ОСОБА_2 під час руху на власному автомобілі потрапив у аварійну ситуацію через ожеледицю на дорожньому покритті, в результаті чого автомобіль втратив керування та виїхав за межі дороги, результатом стало настання тяжких наслідків, а саме, гибель ОСОБА_2 .
Таким чином, відповідно до зібраних у кримінальному провадженні доказів, слідчим СУ ГУНП в Чернігівській області майором поліції ОСОБА_3 встановлено, що порушення самим ОСОБА_2 п.п. 2.3(б) Правил дорожнього руху України стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили.
Так, Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Згідно вимог підпункту б пункту 2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Відповідно до статті 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху - тягнуть за собою попередження або накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В той же час, ні нормами Кримінального кодексу України, ні Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено права складання протоколу про адміністративні правопорушення або провадження досудового розслідування відносно померлої особи.
За змістом пункту другого, п`ятого частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження необхідним для реабілітації померлого.
В свою чергу, відповідно до пункту дев`ятого частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення  провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок смерті особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Разом з тим, як було зазначено судом першої інстанції, Постанову про закриття кримінального провадження від 31.05.2018 року винесено слідчим СУ ГУНП в Чернігівській області майором поліції Тищенком С.В. в рамках розгляду кримінального провадження, яке розглядалося за правилами Кримінально-процесуального кодексу, а отже, висновки викладені в даній Постанові жодним чином не встановлюють винність у вчинені особою адміністративного правопорушення. В свою чергу, відповідачем не надано суду Постанови винесеної за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення уповноваженим на це органом, в якій встановлено вину ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення.
Проте, колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду першої інстанції, оскільки факт притягнення чи не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог правил дорожнього руху на можливість призначення позивачу спірної допомоги не впливає, оскільки визначальним в даному випадку є фактичні обставини його загибелі, а не факт притягнення до відповідальності або встановлення вини.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 22.05.2018 року по справі №760/9519/17, від 06.04.2021 року по справі №120/4628/18-а.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, судом враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи все вищевиклаене, колегія суддів доходить висновку про те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи по суті, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2021 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа – Чернігівський обласний військовий комісаріат про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                    Чаку Є.В.