Постанова
Іменем України 
 
22 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 210/1563/13
провадження № 61-20183св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кірієнко Інна Миколаївна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2013 року   ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кірієнко І. М., про визнання іпотечного договору таким, що припинив свою дію.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 01 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 83-08/в, за умовами якого остання отримала грошові кошти у сумі 25 800 дол. США на споживчі потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00% річних, строком до 30 березня 2018 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 01 квітня 2008 року між банком та   ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за яким банк прийняв в іпотеку належну позивачу квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої визначено у 186 804,00 грн.
На час звернення позивача до суду, відповідачем змінено відсотки за користування кредитом - 17% річних, про що її повідомлено не було, додаткова угода між нею та банком не укладалася. Через підвищення відсотків виникла заборгованість за кредитом, тому банк звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.
Посилаючись на викладені обставини,   ОСОБА_1 просила суд визнати договір іпотеки таким, що припинив свою дію та скасувати заборону на відчуження квартири, що знаходиться в іпотеці.
Короткий зміст ухвали та рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2014 року у складі судді Сільченко В. Є. задоволено позовні вимоги  ОСОБА_1 . 
Визнано іпотечний договір від 01 квітня 2008 року, укладений між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 таким, що припинив свою дію.
Скасовано заборону на відчуження двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , накладену при укладанні договору іпотеки приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу з внесенням відповідного запису до Державного реєстру іпотек.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внесення змін до кредитного договору № 83-08/в від 01 квітня 2008 року істотно змінили умови іпотечного договору, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2019 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2014 року.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Апеляційну скаргу на рішення місцевого суду подано ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2014 рокута ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги  ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що положення Закону України «Про іпотеку», який є спеціальним законом у цих правовідносинах, не передбачено припинення іпотеки у зв`язку із зміною умов кредитного договору, тому це не є підставою для припинення іпотеки, а неналежне виконання позичальником основного зобов`язання унеможливлює застосування таких юридичних наслідків, як припинення іпотеки та обтяження за іпотечним договором.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2019 року представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Заявник вважає, що апеляційним судом під час перегляду справи не було враховано положення частини першої статті 559 ЦК України, де вказано про те, що припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
18 листопада 2019 рокуухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
 
Відзиву на касаційну скаргу не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
01 квітня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 83-08/в, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала грошові кошти у сумі 25 800 дол. США на споживчі потреби, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00% річних, строком до 30 березня 2018 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 01 квітня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та  ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за яким банк прийняв в іпотеку належну ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої визначено у 186 804 грн.
У пункті 10.2 іпотечного договору зазначено, що умови договору можуть бути змінені або доповненні за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення викладаються в письмовій формі та набувають чинності з моменту їх нотаріального посвідчення.
Звертаючись з позовом про визнання іпотечного договору від 01 квітня 2008 року таким, що припинив свою дію, позивач посилалась на те, що оскільки згідно кредитному договору ОСОБА_3 отримано кредит у розмірі 130 290 грн, а з пункту 2.3 договору іпотеки вбачається, що вартість предмету іпотеки складає 186 804 грн, тому зобов`язання іпотекодавця - ОСОБА_1 , не можуть бути вищими ніж зазначена у кредитному договорі сума. Крім того, будучи поручителем згідно договору іпотеки, який укладено для забезпечення повернення кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних, позивач не була повідомлена про збільшення відсоткової ставки з 14% до 17%, і ніякі додаткові угоди щодо збільшення відсоткової ставки з нею не укладалися.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»    № 460-IX від 15 січня 2020 року, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що касаційну скаргу було подано у листопаді 2019 року то розгляд даної справи має відбуватись у порядку та за правилами, що діяли до 08 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і надалі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12,  81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Підстави припинення іпотеки передбачені у статті 17 Закону України «Про іпотеку», згідно з частиною першою якої іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно з пунктом 6.4 договору іпотеки, укладеного 01 квітня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_1 іпотека припиняється виконанням у повному обсязі зобов`язань; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.
При вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем.
Відповідно до статті 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.
Підстави припинення іпотеки, як окремого виду забезпечення виконання зобов`язання, безпосередньо врегульовані окремими нормами цивільного закону і суд не може вдаватися до аналогії закону та застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов`язання незалежно від ступеня їх подібності в суті відносин чи найменуванні сторін. 
Правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, з суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів з їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки до спірних правовідносин правила статті 559 ЦК України щодо умов припинення поруки не можуть бути застосовані, на що суд першої інстанції уваги не звернув та зробив помилковий висновок про задоволення позову ОСОБА_1 .
Апеляційним судом правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема положення статей 1, 3, 17 Закону України «Про іпотеку» та статей 526, 599 ЦК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд апеляційної інстанціївідповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді  	С. Ю. Мартєв   	
 	В. А. Стрільчук  	
 	І. М. Фаловська