П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/2743/21	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                            суддів – Джабурії О.В.,
                                                                          Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

24 лютого 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому позивач просить суд:
1.          визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області, які полягають у обмеженні пенсійних виплат ОСОБА_1 60% від сум місячної заробітної плати та десятьма розмірами прожиткового мінімуму;
2.          зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області здійснити перерахунок з 01.10.2020 і донарахувати несплачену суму пенсійних виплат з урахуванням постанови Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 у справі № 520/8761/16-а, якою ОСОБА_1 призначено пенсію у розмірі 90 % від посадового окладу без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що пенсію за вислугу років їй призначено на підставі постанови Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 відповідно до ст. 50-1  Закону України «Про прокуратуру»  в редакції від 01.01.2007 у розмірі 90% від посадового окладу без обмеження максимальним розміром, а тому встановлення при перерахунку пенсії її розміру 60% та обмеження виплати максимальним розміром є протиправними діями відповідача. Посилання останнього на приписи Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII є безпідставними. Відсотковий розмір пенсії при її перерахунку є незмінним, про що свідчить відповідна судова практика, зокрема, постанова Верховного Суду залишена без змін Великою Палатою Верховного Суду по справі №240/5401/18.
Відповідач заперечував проти позову, вказуючи на необґрунтованість позовних вимог, зазначав, що ним не порушено прав позивача. При визначенні розміру пенсії 60% від місячної зарплати за відповідну вислугу років та встановлення обмеження її виплати максимальним розміром відповідач керувався положеннями діючого   законодавства, а саме п. 13-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ч.5,15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»   №1697. 
Крім того, у позивача відсутнє право перерахунку пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ виходячи з розрахунку 90% суми місячної заробітної плати, яка втратила чинність як і весь Закон крім деяких положень з 01.01.2015. В даному випадку слід керуватися положеннями діючого законодавства, а саме ст. 86 Закону України №1697.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року   позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області, які полягають у обмеженні пенсійних виплат ОСОБА_1 60% від сум місячної заробітної плати на підставі довідки Одеської обласної прокуратури №517 від 20.11.2020.
Зобов`язано Головне Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2020 у розмірі 90 % від посадового окладу на підставі довідки Одеської обласної прокуратури №517 від 20.11.2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог, та прийняти нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що пенсію їй призначено на підставі ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, а тому посилання на приписи Закону №1697-VII є безпідставинми. Судом не надано оцінку доводам щодо неможливості перегляду проценту розрахунку вже призначеної пенсії, а також безпідставного звуження та обмеження змісту права позивача на пенсійне забезпечення. Право на отримання пенсії в розмірі 90% без обмеження граничного розміру є встановленим фактом, що не потребує додаткового доказування.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, та прийняти нове, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити. Зокрема, апелянт зазначає, що у позивача відсутнє право на перерахунок пенсії з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Одеської обласної прокуратури №517 від 20.11.2020. Судом при винесенні рішення проігноровано  чинні норми, що регулюють перерахунок пенсії за вислугу років працівників прокуратури.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Відомостями трудової книжки НОМЕР_1 підтверджується, що позивач 08.05.2020 звільнена із займаної посади та органів прокуратури згідно наказу №794к від 29.04.2020 (а.с. 85).
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 у справі №520/8761/16-а визнано неправомірними дії Управління ПФУ в Київському районі м. Одеси щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 12.07.2016 року №4013 та зобов`язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 04.07.2016 відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 у справі № 420/6457/18 визнано протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, щодо невиплати позивачу пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи та дії щодо перерахунку пенсії позивача відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити позивачу пенсію відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 у справі №520/8761/16-а.
03.12.2020 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки Одеської обласної прокуратури №517 від 20.11.2020 у розмірі 90% від суми місячного заробітку без обмеження максимальним розміром.
В подальшому, 08.12.2020 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про надання інформації щодо прийнятого рішення про перерахунок пенсії.
Листом від 29.12.2020 № 12572-12489/Х-02/8-1500/20 відповідач повідомив позивача, що пенсію перераховано згідно довідки № 517 від 20.11.2020 та її розмір з 01.10.2020 становить 40 787,60 грн. (67 979,34 грн. х 60%).
Відповідно до п.13-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах Закону України "Про прокуратуру" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Отже, розмір пенсійної виплати з 01.10.2020 встановлено на рівні 17 120,00 грн.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено величину прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, зокрема, з 1 липня 2020 року в розмірі 1712,00 грн., з 1 грудня 2020 року - 1769,00 грн.
Пенсійну виплату в розмірі 17690,00 грн. та доплату за період з 01.10.2020 по 31.12.2020 в сумі 7059,72 грн. буде нараховано в січні 2021 року.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо зменшення розміру пенсії з 90% до 60%, а також її обмеження максимальним розміром, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому зміни у законодавстві щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Вказував, що дана позиція відповідає висновкам Верховного Суду по справі 308/11498/16-а. Вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача без обмеження її максимального розміру з 01.10.2020 задоволенню не підлягають, оскільки положення норм чинного законодавства, якими обмежено максимальний розмір пенсії, не визнано у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, вони є чинними і підлягають виконанню.
Судова колегія частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
По суті спірних правовідносин для їх вірного врегулювання, дослідженню підлягають два правові питання щодо можливості виплати позивачу пенсії в розмірі 60% суми місячної заробітної плати, а також наявності підстав для обмеження її максимальним розміром.
При вирішенні першого правового питання судова колегія враховує наступні правові норми та обставини справи.
Відповідно до частини другої     статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією     та законами України.
Відповідно до частини першої     статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Колегія суддів зазначає, що призначення позивачу пенсії (2016 рік) здійснено на підставі постанови Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 у справі №520/8761/16-а, якою зобов`язано це здійснити відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991     № 1789-XII, що визначала особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих згідно, зокрема, ч. 1 якої   прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Раніше, з 15.07.2015 набрав чинності     Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014     № 1697-VII, в зв`язку з чим вважається таким, що втратив чинність,     Закон України від 05.11.1991 №1789-XII «Про прокуратуру», крім, в тому числі, частини першої     статті 49 Закону України №1697-VII «Про прокуратуру»     (підпункт 1 пункту 3     Розділу XII «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України №1697-VII «Про прокуратуру»), правову оцінку якій буде надано далі по тексту.
Відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014     № 1697-VII (в редакції станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії 03.12.2020) пенсія призначається в розмірі     60     відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Саме на підставі вказаних положень чинного законодавства відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1   встановлено розмір пенсії 60 відсотків.
Слід звернути увагу, що вищевказаний перерахунок став можливим внаслідок ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 року № 7-р(II)/2019 за результатами розгляду справи № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), яким визнано таким, що не відповідає     Конституції України     (є неконституційним), положення ч. 20     ст. 86 Закону № 1697     зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення ч. 20     ст. 86 Закону № 1697     зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Також Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення №7 р(II)/2019: ч. 20     ст. 86 Закону № 1697     зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; ч. 20     ст. 86 Закону № 1697     підлягає застосуванню в первинній редакції: 
«Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
В даній справі по суті розглядаються правовідносини, які виникли внаслідок такого перерахунку.
На думку судової колегії, слід дослідити можливість застосування норми ч.1 ст. 50-1     Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991     № 1789-XII, яка втратила чинність станом на дату проведення перерахунку, здійсненого відповідно до норм чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014     № 1697-VII.
У     Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України     зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій     статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той     закон     або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на  законі, який втратив чинність.
В даному випадку позивач, бажаючи реалізувати своє право на перерахунок пенсії, звернулась до органу ПФУ з довідкою про розмір його заробітної плати, яку складено відповідно до рішення   Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(II)/2019 та ст.ст.81,86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014     № 1697-VII та у зв`язку з початком роботи Одеської обласної прокуратури (наказ Генерального прокурора від 08.09.2020 №414) із складовими, які є відмінними від тих, на підставі яких визначався розмір її пенсії при призначенні на підставі приписів Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991  № 1789-XII (а.с. 95).
Важливим є врахування, що розмір пенсії прокурора перебуває у прямій залежності від його заробітної плати, тобто бази обрахунку, яка Законами України від 05.11.1991     № 1789-XII та від 14.10.2014     № 1697-VII встановлювалася по різному.
Згідно з частиною першою статті 49 Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, заробітна плата прокурорів і слідчих прокуратури складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам). Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, Законом України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 не було визначено розмір посадового окладу прокурорів і повноваження щодо його визначення були надані Кабміну України.
На виконання своїх повноважень Кабмін України постановою від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» затвердив схему посадових окладів працівників органів прокуратури.
Згідно з частиною першою статті 81 Закону України №1697-VІІ заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Частинами першою та третьою статті 81 Закону України №1697-VІІ визначено структуру заробітної плати відповідно до якої заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:
1) вислугу років;
2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Вищенаведене підтверджує, що   приписами частини першої статті 49 Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 встановлено інші складові заробітної плати прокурів, без визначення розміру посадового окладу, повноваження щодо визначення якого надані Кабміну України, у межах яких прийнято постанову №505, яка визначила відповідні розміри посадових окладів.
Згідно з пунктом 1 Розділу II     Прикінцеві і     перехідні положення     Закону України     «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури»     від 19 вересня 2019 року №113-IX (далі - Закон №113), визнано такими, що втратили чинність норми Закону України     «Про прокуратуру»     у редакції 1991 року, у тому числі частина перша статті 49, якою однією зі складових заробітної плати прокурорів визначалась надбавка за класні чини.
Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року       у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визначено, що положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020.
Судова колегія звертає увагу на висновки сформовані в рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020, а саме, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні     статті 131-1     Основного Закону України, має визначатися виключно законом.
За таких умов, позивач має право отримувати пенсійні виплати обраховані із суми заробітної плати прокурорів, встановленої чинним Законом України № 1697-VII.
Реалізуючи своє право перерахунку пенсії на підставі норм чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014     № 1697-VII, отримавши належну довідку, складену відповідно до прямих приписів вказаного Закону, позивач помилково вважає можливим застосування ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991  № 1789-XII, оскільки вона втратила свою чинність.
За фактичних обставин справи неможливо врахувати доводи позивача, а також визнати обґрунтованими висновки суду першої інстанції, про те що відсоткове значення розміру пенсії є незмінним та має застосовуватися норма, що визначала розмір пенсії станом на дату її призначення.
Формуючи такі висновки, суд першої інстанції помилково послався на практику Верховного Суду у справі №308/11498/16, оскільки в цій справі досліджувалося питання зменшення відсоткового розміру пенсії через внесення змін саме до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991  № 1789-XII, як єдиного нормативно правового акта, що діяв як на момент призначення пенсії, так і її перерахунку.
За обставинами даної справи №420/2743/21 відбулося припинення дії одного Закону шляхом заміщення його іншим, який в цілому почав по-іншому регулювати відносини, в тому числі, які пов`язані із визначенням заробітної плати прокурорів та їх пенсійним забезпеченням.
Посилання позивача на правові висновки у справі №240/5401/18 також неможливо врахувати, оскільки там вирішувалося питання регулювання правовідносин, що стосувалися військовослужбовців, а не працівників прокуратури та які виникли при внесенні змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 01.01.1992 2262-XII.
Судова колегія не вважає, що на спірні правовідносин, які виникли з підстав перерахунку пенсії позивача можливо поширити дію постанови Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 у справі №520/8761/16-а, якою, зокрема, зобов`язано Управління ПФУ в Київському районі м. Одеси призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 04.07.2016 відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи.
В даному випадку вбачаються різні предмети спору, які врегульовано різними Законами (Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991  № 1789-X, що втратив чинність та чинним Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014  № 1697-VII), а тому неможливо стверджувати, що постанова у справі №520/8761/16-а не етапі перерахунку пенсії позивача згідно Закону № 1697-VII має зобов`язальний вплив щодо визначення відсоткового розміру пенсії.
Доводи ОСОБА_1 щодо безпідставності посилань відповідача на положення Закону № 1697-VII є помилковими, оскільки вона особисто ініціювала процедуру перерахунку своєї пенсії на підставі довідки складеної згідно приписів даного Закону,  якими, в тому числі, по новому та в значно більшому розмірі встановлено та обраховано складові її заробітної плати (а.с. 94-95).
Слід зазначити, що дотримання вимог  статті 46 Конституції України     у спірних відносинах гарантується внаслідок поширення на позивача правила про здійснення перерахунку пенсії у разі збільшення заробітку чинних прокурорів.
Крім того, слід зазначити, що ч.1     статті 24 Основного Закону України     громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Конституційний Суд України у абзаці другому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 16.10.2007 №8-рп/2007 зазначив, що гарантована частиною першою     статті 24 Конституції України     рівність громадян перед     законом     означає рівну для всіх обов`язковість конкретного     закону     з усіма відмінностями у правах або обов`язках, привілеях чи обмеженнях, які в цьому     законі     встановлені.
Тобто, гарантована     Конституцією України     рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.
Рівність та недопустимість дискримінації особи є конституційними принципами національної правової системи України, а також фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 26),     Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     1950 року (стаття 14), Протоколі №12 до неї (стаття 1) та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статті 1, 2, 7).
Крім того, у Європейській соціальній хартії 1996 року (переглянутій), яка була ратифікована Україною згідно із     Законом України від 14.09.2006 №137-V     передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12).
Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.
З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що ретроспективне застосування при обчисленні пенсійної виплати ОСОБА_1 положень     статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка на дату такого перерахунку втратила чинність, неодмінно призведе до ситуації непрямої дискримінації інших пенсіонерів з числа прокурорів та суперечитиме принципу дії законів у часі.
В силу пункту 3 частини першої     статті 1 Закону України від 06.09.2012 №5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні"  непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Отже, застосування при обчисленні пенсії позивача з 01.10.2020 положень     статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які втратили чинність, щодо визначення розміру пенсійної виплати виходячи з 90% місячного заробітку не відповідатиме конституційному принципу рівності перед  законом  та суперечитиме приписам  статті 24 Конституції України.
Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
В свою чергу, застосування у спірних відносинах положень частини другої     статті 86 Закону №1697-VII  не суперечить приписам     статті 22 Основного Закону України, адже обсягом набутого права позивача є конкретний матеріальний (грошовий) вираз пенсійної виплати, що за обставин цієї справи внаслідок здійснення спірного перерахунку не зменшився через встановлення ОСОБА_1 пенсії в розмірі 60% суми її місячної   заробітної плати за посадою заступника начальника відділу згідно довідки №517 від 20.11.2020 (а.с. 95).
Щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром, то дане правове питання слід вирішити з урахуванням наступних правових норм та позиції суду.
Враховуючи, що перерахунок пенсії позивача слід здійснювати відповідно до положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014  №1697-VII, то аналізу підлягають   обмеження виплати пенсії максимальним розміром встановлені саме даним законом.
Згідно положень абзацу 6 пункту 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014     № 1697-VII (в редакції Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII і Закону України № 911-VIII від 24 грудня 2015 року), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Слід звернути увагу, що   положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 р. N 213-VIII ч. 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру"       викладено в такій редакції, зокрема:
Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність".
Пунктом І прикінцевих положень Закону України № 213-VIII визначено, що в частині вищевказаних змін закон набирає чинність з 25 квітня 2015 року.
Наведеними положеннями встановлено обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнано, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України, а тому підстав для визначення протиправним обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром судова колегія не вбачає, що свідчить про вірність висновків суду першої інстанції.
Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи, про те що постановою Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 у справі №520/8761/16-а пенсію їй призначено без обмеження максимальним розміром є помилковими, оскільки дане правове питання у вказаній постанові не вирішувалось та в її резолютивній частині відповідних зобов`язальних дій судом не визначено.
Судова колегія усвідомлює, що положення абз. 6 пункту 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014     № 1697-VII ідуть в розріз із правовими нормами ст.81, ч.2 ст. 86 даного Закону, оскільки вони нівелюють по суті можливість отримання прокурором пенсії в розмірі саме 60% (конкретному матеріальному (грошовому) виразі) від його заробітної плати, проте зазначає, що в рамках адміністративної юрисдикції суд позбавлений права і можливості розглядати спірні правовідносини без застосування вказаної норми, яка є чинною.
При цьому, судова колегія вважає неможливим застосувати механізм, визначений ст.7 КАС України, а саме звернутися до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України, оскільки стосовно абз. 6 пункту 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014     № 1697-VII таке подання до Конституційного Суду України вже здійснювалося Верховним Судом України 20.01.2017. За наслідками розгляду вказаного подання ухвалою Великої Палати Конституційного Суду України від 19.06.2018 по справі № 1-19/2018(172/17) відмовлено у відкритті конституційного провадження.
З врахуванням ч.6 ст. 62 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII підставою для відмови у відкритті конституційного провадження у справі є, зокрема, наявність ухвал Суду про відмову у відкритті конституційного провадження у справі або про закриття конституційного провадження у справі, якщо їх постановлено на підставі пунктів 1, 2 цієї частини, а тому звернення апеляційного суду в порядку ст. 7 КАС України не матиме жодних реальних правових наслідків.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
З урахуванням правових висновків суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
В частині відмови у позові ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 01 березня 2021 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 7,     308,     311,     315,     317,     321, 322, 325,     328, 329 КАС України, судова колегія,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року – скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко