Дата документу 20.07.2021 Справа № 331/2684/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 331/2684/20 
Провадження №22-ц/807/650/21 
Головуючий в 1-й інстанції – Скользнєва Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року                                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С. В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
секретар	Бабенко Т.І.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича, ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 27 листопада 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_4 , про стягнення суми авансу, втрат від інфляції та трьох процентів річних,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року від ОСОБА_3 до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_4 , про стягнення суми авансу, втрат від інфляції та трьох процентів річних, а всього 474498,57 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.03.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (сторона 1), з одного боку, та ОСОБА_3 (сторона 2), з іншого боку, уклали Попередній Договір, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. Відповідач свої зобов`язання за попереднім договором не виконав, зокрема, у строк до 23.06.2018р. не уклав у письмовій нотаріально посвідченій формі договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (Основний договір) на умовах, визначених цим Договором.  Після отримання грошових коштів та укладення Попереднього договору, відповідач жодного разу не звертався до позивача з пропозицією щодо укладення Основного договору. Більш того, відповідач ігнорував неодноразові пропозиції позивача щодо укладення Основного договору. Попередній договір передбачав платіж за придбання об`єкту нерухомого майна у розмірі 800 000,00 грн., які Сторона-2 з дотриманням вимог ст. 1087 ЦК України та Постанови Правління Національного Банку України № 148 від 29.12.2017р. повністю сплатила Стороні-1 у рівних частках кожному до підписання цього Договору (п. 3 Попереднього договору). Тобто, до укладення сторонами Попереднього Договору відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. Враховуючи, що  передані позивачем у справі грошові кошти не були завдатком в розумінні ст. 570 ЦК України, оскільки основний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення між сторонами не укладався, тому сплачені позивачем грошові кошти є авансом та підлягають поверненню відповідачем у тому ж самому розмірі. У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання щодо повернення позивачеві грошових коштів отриманих в якості авансу, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 24756,16 грн. – 3% річних та 49742,41 грн. суми втрат від інфляції. З посиланням на обставини, викладені у позовній заяві, та приписи ст.ст. 509, 526, 570, 625, 626, 629, 635 ЦК України, ОСОБА_3 просила стягнути на її користь з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 474 498,57 грн., з яких 400 000,00 грн. - сума авансу, 24 756,16 грн. - сума трьох процентів річних, 49 742,41 грн. сума втрат від інфляції; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2020 року, позовну заяву ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову суму у розмірі 474 498 (чотириста сімдесят чотири тисячі чотириста дев`яносто вісім) гривень 57 копійок, з яких: 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок – сума авансу, 24 756 (двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят шість) гривень 16 копійок – сума трьох процентів річних, 49 742 (сорок дев`ять тисяч сімсот сорок дві тисячі) гривень 41 копійка – сума втрат від інфляції.
Стягнуто з ОСОБА_1 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4 744 (чотири тисячі сімсот сорок чотири) гривні 99 копійок.

Не погоджуючись з рішенням судуОСОБА_1 в особі представника – адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що сторони попереднього договору не приступили до виконання своїх обов`язків, а саме позивач не сплатив відповідачу попередньої оплати, тому відповідач вважав попередній договір припиненим і на укладання основного договору не розраховував, у зв`язку чим у нього відсутній обов`язок повернення коштів, які йому не передавались. Справа розглянута з порушенням правил підсудності.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 – адвокат Кравець О.О., зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Не погоджуючись з рішенням судуОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що сторони попереднього договору не приступили до виконання своїх обов`язків, а саме позивач не сплатив відповідачу попередньої оплати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.03.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (сторона 1), з одного боку, та ОСОБА_3 (сторона 2), з іншого боку, було укладено Попередній Договір, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. та зареєстровано в реєстрі за № 847 (а.с. 9-13).

Пунктом 1 Попереднього договору встановлено, що за цим Договором гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3 зобов`язуються у майбутньому, у строк до двадцять третього червня дві тисячі вісімнадцятого року укласти у письмовій нотаріально посвідченій формі договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (Основний договір) на умовах, визначених цим Договором.

Об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення 1 (один) в будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 43,0 кв.м., що належить Стороні-1. (п. 2.2. Попереднього договору).

Пунктом 2.3 Попереднього договору передбачено, що ціна визначається Сторонами у розмірі за 850 000,00 грн.

Згідно п. 2.5. Попереднього договору Сторона-1 ( ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ) зобов`язується передати об`єкт нерухомого майна, зазначений у п. 2.2. цього договору, підготувати за свій рахунок та у строк до укладення Основного Договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення Основного договору вищезазначеного об`єкту нерухомого майна.

Пунктом 3 Попереднього договору передбачено, що цей Попередній договір передбачає платіж за придбання об`єкту нерухомого майна у розмірі 800 000,00 грн., які Сторона-2 ( ОСОБА_3 ) з дотриманням вимог ст. 1087 ЦК України та Постанови Правління Національного Банку України № 148 від 29.12.2017р. повністю сплатила Стороні-1 у рівних частках кожному до підписання цього Договору.

Відповідач свої зобов`язання за попереднім договором не виконав, зокрема, у строк до 23.06.2018 р. не уклав у письмовій нотаріально посвідченій формі договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (Основний договір) на умовах, визначених цим Договором (а.с. 18-19).

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з не укладенням Основного договору у відповідача з 24.06.2018р. виник обов`язок щодо повернення грошових коштів позивачеві, які ним були отримані від останнього в якості авансу. Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання щодо повернення позивачеві грошових коштів, отриманих в якості авансу, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 24 756,16 грн. - трьох процентів річних та 49 742,41 грн. суми втрат від інфляції.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного. 

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладання основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України).

Як відомо з матеріалів справи, після укладення попереднього договору сторони не вчинили ніяких дій, спрямованих на укладення основного договору, до 23 червня 2018 року та станом на дату розгляду справи договір купівлі-продажу між ними укладено не було, а отже, кошти, передані відповідачу, підлягають поверненню, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Оскільки між сторонами не було укладено договір купівлі-продажу, а вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, то передана відповідачу грошова сума (забезпечуваний платіж) у розмірі 400 000,00 грн, є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення суми авансу, а також відповідно до частини другої статті 625 ЦК України вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних витрат.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не отримував від позивача ніяких грошових коштів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зі змістом пункту 3 Попереднього договору вбачається, що цей Попередній договір передбачає платіж за придбання об`єкту нерухомого майна у розмірі 800 000,00 грн., які Сторона-2 ( ОСОБА_3 ) з дотриманням вимог ст. 1087 ЦК України та Постанови Правління Національного Банку України № 148 від 29.12.2017р. повністю сплатила Стороні-1 у рівних частках кожному до підписання цього Договору, і цей факт не потребує підтверджень додатковими доказами.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення позивачем вимог частини третьої статті 1087 ЦК України та Постанови Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, якою було затверджено «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», є безпідставними, оскільки недотримання умов п. 3 Попереднього договору в частині проведення розрахунку в безготівковому порядку не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків, підтвердженого підписами сторін у попередньому договорі.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу розгляду справи з порушенням правил підсудності, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. 

У даному випадку, спір між сторонами стосується застосування правових наслідків невиконання  відповідачем зобов`язання  за попереднім договором  купівлі-продажу, предметом якого було нерухоме майно, а саме: нежитлового приміщення 1 в будинку АДРЕСА_3 , в зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду погоджується з думкою суду першої інстанції з приводу того, що даний позов має розглядатися за правилами виключної підсудності - за місцезнаходженням нерухомого майна.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 липня 2021 року.

Судді:                                                                                С. В. Кухар

                                                                                        О. В. Крилова

О. З. Поляков