СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2021 р.                                                                            Справа № 922/555/21  
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий:	Зубченко І.В. (доповідач),	
судді:	Гребенюк Н.В., Медуниця О.Є.  	
при секретарі судового засідання:	 Солдатова М.Ю.	
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу	  Фізичної особи-підприємця Сєдих Вікторії Миколаївни, м.Харків (вх.№1243 Х/3 від 23.04.2021р.)	
на рішення господарського суду	 Харківської області	
ухвалене	30.03.2021р. (повний текст складено та підписано 30.03.2021р. у м.Харкові)	
у справі	№922/555/21 (суддя Присяжнюк О.О.)	
за позовом	Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м.Харків	
до	Фізичної особи-підприємця Сєдих Вікторії Миколаївни, м.Харків	
про	стягнення 44.896,33грн.	

В С Т А Н О В И В:
Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", м.Харків, позивач, звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця Сєдих Вікторії Миколаївни, м.Харків, про стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії в сумі 44.896,33грн. за період з березня 2017р. по квітень 2020р.
Рішенням господарського суду Харківської області від 30.03.2021р. (повний текст складено та підписано 30.03.2021р.) у справі №922/555/21, ухваленим у порядку спрощеного  позовного провадження, позовні вимоги задоволені в повному обсязі. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, Фізична особа-підприємець Сєдих Вікторія Миколаївна звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 30.03.2021р. у справі №922/555/21 у частині задоволення позову Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до Фізичної особи-підприємця Сєдих Вікторії Миколаївни про стягнення коштів у розмірі 14.519,43грн. за період з березня 2017р. по лютий 2018р. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити на підставі ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
На переконання скаржника, рішення місцевого господарського суду є незаконним та винесеним із порушенням норм процесуального права. Так, за твердженнями апелянта, на адресу відповідача не надходило поштове відправлення із первісною позовною заявою та доданими до неї документами (докази направлення яких було додано позивачем до первісної позовної заяви), що позбавило відповідача можливості подати відзив на позовну заяву. Крім того скаржник зауважує, що відповідач наприкінці березня 2021р. мав ознаки вірусного захворювання, внаслідок чого перебував на самоізоляції та не міг з`явитися у судове засідання 30.03.2021р. На думку відповідача, з урахуванням приписів ст.ст.257, 267 ЦК України строк позовної давності до вимог про стягнення боргу у розмірі 14.519,43грн. за період з березня 2017р. по лютий 2018р. станом на день подання позову сплив. З огляду на зазначене апелянт заявляє про сплив строку позовної давності за вищевказаними позовними вимогами та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині на підставі ч.4 ст.267 ЦК України.     
Для розгляду поданої апеляційної скарги згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2021р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Гребенюк Н.В., Медуниця  О.Є.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.04.2021р. вищевказану апеляційну скаргу залишено без руху з метою усунення скаржником допущених при її поданні недоліків.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 19.05.2021р., враховуючи усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, поновлено Фізичній особі-підприємцю Сєдих Вікторії Миколаївні пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 30.03.2021р. (повний текст складено та підписано 30.03.2021р.) у справі №922/555/21, відкрито апеляційне провадження за названою апеляційною скаргою та зобов`язано Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" у строк до 03.06.2021р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу. Названою ухвалою, разом з іншим, Східний апеляційний господарський суд визнав за можливе призначити апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сєдих В.М. до розгляду без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) відповідно до ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, клопотань про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не заявлено, а судова колегія з власної ініціативи не встановила необхідності розгляду апеляційної скарги з повідомленням сторін. Останні були повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.
02.06.2021р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) через канцелярію суду від Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" надійшов відзив на апеляційну скаргу (у межах визначеного судом строку), за змістом якого позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. На спростування доводів апеляційної скарги позивач зазначає наступне:
- позивачем 09.03.2021р. через канцелярію господарського суду Харківської області усунуті недоліки позовної заяви та із супровідним листом надійшли документи, які витребувались судом;
- враховуючи, що відповідач був належним чином та завчасно повідомлений про час і місце розгляду справи, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, бажання бути присутнім у судовому засіданні не виявив, його неявка не перешкоджала розгляду справи в порядку ч.1 ст.202 ГПК України, місцевий господарський суд правомірно вирішив справу в порядку ч.9 ст.165 ГПК України за наявними в ній матеріалами;
- оскільки відповідач у судове засідання господарського суду Харківської області не з`явився, клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності не надавав, подання відповідної заяви до суду апеляційної інстанції є безпідставним. 
Згідно із вимогами ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як встановлено господарським судом Харківської області та вбачається з наявних матеріалів справи, Фізична особа-підприємець Сєдих Вікторія Миколаївна з 17.10.2014р. використовувала нежитлові приміщення 1-го поверху №№66-1, 66-5-:-66-8 загальною площею 47,8кв.м у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які займає на підставі договору оренди №918 від 17.10.2014р., укладеного між відповідачем та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.
Система опалення зазначених орендованих приміщень Фізичної особи-підприємця Сєдих В.М. є невід`ємною частиною системи опалення вказаного житлового будинку. При цьому, як зазначає позивач та не спростовує відповідач, договору постачання теплової енергії до нежитлових приміщень між позивачем та відповідачем не укладалося, як і не укладалося відповідачем договору на відшкодування витрат теплопостачання балансоутримувачу.
Факт постачання Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" теплової енергії та споживання Фізичною особою-підприємцем Сєдих В.М. теплової енергії в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з березня 2017р. по квітень 2020р. підтверджується наявними в матеріалах справи актами на включення та відключення опалення №171/5622 від 26.10.2016р., №171/6300 від 03.04.2017р., №171/7600 від 16.10.2017р., №171/8474, №171/9246 від 25.10.2018р., №171/10478 від 09.04.2019р., №171/11741 від 26.10.2019р. Названі акти підписані повноважними представниками та скріплені печатками Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" і балансоутримувача будинку. 
Отже, Фізична особа-підприємець Сєдих В.М.  у період з березня 2017р. по квітень 2020р. безпідставно споживала теплову енергію на потреби опалення (без укладення договору та без здійснення оплати).
Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" розрахунок вартості спожитої Фізичною особою-підприємцем Сєдих В.М. теплової енергії на потреби опалення здійснювався згідно показань приладу обліку, встановленого у будинку, з урахуванням максимального теплового навантаження на нежитлові приміщення відповідача, виконаного згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94. Вартість безпідставно спожитої відповідачем теплової енергії за розрахунками позивача станом на 01.02.2021р. становить 44.896,33грн.
Несплата Фізичною особою-підприємцем Сєдих В.М. вартості спожитої за період з березня 2017р. по квітень 2020р. теплової енергії стала підставою звернення Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" з розглядуваним позовом до суду.
Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, зазначає наступне.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про теплопостачання»  теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
За змістом ч.ч.4, 6 ст.19 названого Закону теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Частиною 3 ст.24 Закону України «Про теплопостачання» унормовано, що своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є одним із основних обов`язків споживача теплової енергії.
Відповідно до п.3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007р., споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.
Згідно з п.4 зазначених Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.
У контексті приписів ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.
Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 ЦК України.
Частинами 1, 2 ст.1212 ЦК України унормовано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Вказані правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20.11.2018р. у справі №922/3412/17 та від 13.02.2019р. у справі №320/5877/17.
Місцевим господарським судом встановлено та не заперечується сторонами, що договору постачання теплової енергії до нежитлових приміщень між позивачем та відповідачем не укладалося, як і не укладалося відповідачем договору на відшкодування витрат теплопостачання балансоутримувачу.
Відтак, враховуючи відсутність укладеного між сторонами договору на момент спірної поставки, господарський суд Харківської області дійшов вірного висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст.1212 ЦК України. При цьому визначена законом необхідність укладення такого договору як обов`язкова умова поставки теплової енергії в даному випадку не має визначального значення для їх кваліфікації.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, а предметом доказування у цьому випадку є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Правова позиція аналогічного змісту викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі №917/1739/17.
Як зазначалося вище за текстом постанови, факт постачання позивачем теплової енергії в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується наявними у матеріалах справи документами. Факт користування Фізичною особою-підприємцем Сєдих В.М. спірними приміщеннями у спірний період останньою не спростовано. Оскільки система опалення отриманого відповідачем у користування приміщення загальною площею 47,8кв.м за адресою: АДРЕСА_1 є єдиною з системою опалення житлового будинку, розташованого за цією ж адресою, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач споживав поставлену позивачем теплову енергію у період з березня 2017р. по квітень 2020р. Вартість теплової енергії, що була поставлена відповідачу, обчислена позивачем на підставі даних про кількість (обсяг) спожитої теплової енергії в спірний період згідно діючого тарифу та становить 44.896,33грн. Здійснений позивачем розрахунок апелянтом не оспорюється.
У зв`язку з тим, що предметом позову в розглядуваній справі є стягнення з відповідача вартості теплової енергії в сумі 44.896,33грн. за період з березня 2017р. по квітень 2020р., поставленої на його користь позивачем без належних на те правових підстав, враховуючи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини отримання такої теплової енергії відповідачем від позивача та відсутність у матеріалах справи доказів погашення відповідачем спірної заборгованості, господарський суд Харківської області дійшов правомірного висновку про те, що відповідач, як фактичний споживач теплової енергії, що без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, які мав заплатити за поставлену теплову енергію, зобов`язаний повернути ці кошти позивачу, як постачальнику теплової енергії, на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зауважує, що наприкінці березня 2021р. Фізична особа-підприємець Сєдих В.М. мала ознаки вірусного захворювання, внаслідок чого перебувала на самоізоляції та не могла з`явитися у судове засідання 30.03.2021р. 
За змістом ст.ст.2, 7, 13 ГПК України основними засадами господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін. Правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, подавати заяви та клопотання.
За змістом ст.120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є необов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. 
Як убачається з матеріалів справи, представник відповідача у судове засідання господарського суду Харківської області 30.03.2021р. не з`явився, про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. Так, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі від 10.03.2021р. була направлена Фізичній особі-підприємцю Сєдих В.М. на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Матеріали справи містять повідомлення про вручення поштового відправлення, яке підтверджує отримання 15.03.2021р. відповідачем ухвали суду від 10.03.2021р. про відкриття провадження у справі №922/555/21 та призначення розгляду справи в судовому засіданні 30.03.2021р. 
За таких Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи господарським судом Харківської області та про дату, час і місце проведення судового засідання. 
Крім того, матеріали справи не містять клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з наданням відповідних доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання.
При цьому судова колегія враховує, що у статті 2 ГПК України визначено, що  завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
На переконання апелянта, з урахуванням приписів ст.ст.257, 267 ЦК України строк позовної давності до вимог про стягнення боргу у розмірі 14.519,43грн. за період з березня 2017р. по лютий 2018р. станом на день подання позову сплив. З огляду на зазначене апелянт заявляє про сплив строку позовної давності за вищевказаними позовними вимогами та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині на підставі ч.4 ст.267 ЦК України.
Разом з тим, відповідно до приписів ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Як убачається з матеріалів справи, під час розгляду справи у господарському суді Харківської області Фізичною особою-підприємцем Сєдих В.М. клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності не заявлялося.
При цьому, з огляду на приписи ст.269 ГПК України, відсутні підстави для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки така заява не подавалася останнім до суду першої інстанції.
Судовою колегією не приймаються посилання апелянта на те, що на адресу відповідача не надходило поштове відправлення із первісною позовною заявою та доданими до неї документами (докази направлення яких було додано позивачем до первісної позовної заяви), що позбавило відповідача можливості подати відзив на позовну заяву. Так, до позовної заяви Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" додано поштову накладну, фіскальний чек та опис вкладення до цінного листа, які свідчать про направлення позивачем на юридичну адресу Фізичної особи-підприємця Сєдих Вікторії Миколаївни (зазначену в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) позовної заяви з додатками. Крім того, відповідно до ч.1 ст.42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень. Отже, у випадку неотримання від позивача поштового відправлення із первісною позовною заявою та доданими до неї документами, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи та надати відзив на позовну заяву.
Отже, враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги як такі, що спростовані викладеними вище висновками судів та не спростовують правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Сєдих Вікторії Миколаївни підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.
Оскільки відповідач (апелянт) звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи результат апеляційного перегляду, судовий збір за подання апеляційної скарги не стягується. 
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сєдих Вікторії Миколаївни, м.Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 30.03.2021р. (повний текст складено та підписано 30.03.2021р.) у справі №922/555/21 - залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 30.03.2021р. (повний текст складено та підписано 30.03.2021р.) у справі №922/555/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.07.2021р. 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Зубченко

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           О.Є. Медуниця