ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2021 року                                                                м. Херсон

Справа №665/1108/20
Номер провадження №22-ц/819/1353/21 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач):	Ігнатенко П.Я.	
Суддів:	Вейтас І.В.	
  	Семиженка Г.В.	
При секретарі:	Литвиненко В.О.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області під головуванням судді Пилипенко І.О. від 05 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-
       ВСТАНОВИВ:        
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що її чоловік ОСОБА_2 проживав по АДРЕСА_1 . З моменту одруження позивачка вселилась до квартири і проживає до теперішнього часу, про те, що у чоловіка немає ніяких документів на квартиру вона не знала. В 1978 року шлюб розірвано і ОСОБА_2 виселився з квартири і більше не повертався, на квартиру на претендував і не претендує.
На теперішній час з`ясувалось, що в архіві Чаплинської селищної ради за 1973-1974 р.р. відсутні будь-які документи про надання житлової площі ОСОБА_2 .
Згідно відомостей про реєстрацію, позивачка зареєстрована в квартирі з 11.03.1992 року по теперішній час.
На цій підставі, оскільки позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти понад десять років, просить визнати за нею право власності на вказану квартиру на підставі ст. 344 ЦК України, тобто за набувальною давністю. 
Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення та задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що перебувала у шлюбних відносинах із ОСОБА_2 та приблизно у 1974 році останньому була надана квартира, до якої вони заселились разом, робили ремонт.
В апеляційній скарзі зазначено, що Жданови заселились до квартири, як подружжя, позивачка добросовісно, відкрито заволоділа нерухомим майном – квартирою та продовжує володіти по теперішній час. Просить задовольнити апеляційну скаргу.
В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 та адвокат Токаленко А.В., яка діє і її інтересах підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити. Пояснили, що фактично позивачка, як член сім`ї ОСОБА_2 отримала квартиру АДРЕСА_2 та проживає в ній до теперішнього часу. Вважають, що в зв`язку з цим позивачка набула право власності в порядку набувальної давності.
Представник Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області в судове засідання не з`явився, причини причини неявки суду не повідомили. Відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 15 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не                     у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися  з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння становить десять років.
Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Водночас володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18).
З огляду на викладене за набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі з 1992 року, що підтверджується копією паспорта (а.с.7).
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюбу та копії свідоцтва по розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 26.07.1975 року, шлюб розірвано 18.05.1978 року.
Згідно відповіді архівного відділу Чаплинської районної державної адміністрації Херсонської області, у документах архівного фонду «Чаплинська селищна рада» відомості про надання житлової площі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 за 1973-1074 р.р. відсутні (а.с.9).
Згідно довідки Чаплинської селищної ради житловий будинок по АДРЕСА_3 знаходиться в реєстрі комунальної власності. На балансі селищної ради будинок не обліковується (а.с.11,15, 45-46).
Згідно довідки ТОВ «Чаплинський комунальник» від 25.09.2020 року №237 квартира знаходиться на позабалансовому рахунку ТОВ «Чаплинський комунальник». Товариство до приватизації квартири ОСОБА_1 претензій не має (а.с. 32). 
Таким чином, як зазначає позивачка, квартира, яка є предметом спору та на яку вона просить визнати право власності за набувальною давністю,  виділена в користування і перебуває у комунальній власності. За таких обставин, не можна вважати володіння позивачем квартирою добросовісним і безтитульним в розумінні статті 344 ЦК України. Посилання позивачки на законність підстав її вселення в якості члена сім`ї наймача на підставі ордеру, який було втрачено та статус зареєстрованого користувача (наймача) квартири може бути підставою для вирішення питання про приватизацію житла, однак не дає підстав для набуття права власності в порядку набувальної давності.
Аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2021 року справа № 219/49/20
Враховуючи зазначене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням, переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
РішенняЧаплинського районного суду Херсонської області від 05 травня 2021 року -  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах – Верховного Суду.

Головуючий                                                                   П.Я.Ігнатенко 

Судді:                                                               І.В.Вейтас
        
Г.В.Семиженко