Постанова 
Іменем України 
23 вересня 2021року
м. Київ
Справа № 161/20047/19
Провадження №  51-2953 км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого –                                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                                   ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
при секретарі                                        ОСОБА_4 , 
за участю прокурора                             ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:      
представника потерпілого -адвоката     ОСОБА_6 ,
потерпілого                                          ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за                   № 12018030130000645 за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя                        АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за касаційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_7 – адвоката            ОСОБА_6 та прокурора на ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 квітня              2021 року щодо ОСОБА_8 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 листопада 2020 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.286 КК України на 2 роки обмеження волі (в редакції Закону до 01.07.2020).
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та покладено обов’язки, передбачені ст. 76 КК України.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 в користь КП «Луцька міська клінічна лікарня» завдану матеріальну шкоду в сумі 10 248 (десять тисяч двісті сорок                    вісім) грн. та на користь потерпілого ОСОБА_7 завдану моральну шкоду в сумі    60 000 (шістдесят тисяч) грн.
Вирішено питання про речові докази, процесуальні витрати та арешт майна у провадженні.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 27 липня 2018 року, приблизно о 18.30 год., перебуваючи в селі Милуші Луцького району Волинської області, керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot 605», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись ним у світлу пору доби у напрямку м. Луцька по автошляху М-19 сполученням «Доманова-Ковель-Чернівці-Тереблече», який має по одній смузі руху у кожному напрямку, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність та неуважність, не правильно оцінив дорожню обстановку, при виявлені на проїзній частині пішохода ОСОБА_7 , який переходив автошлях справа наліво відносно руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу без зміни напрямку руху, що призвело до наїзду на потерпілого ОСОБА_7 .
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №772 від 06.11.2018 за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_8  Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: п.п.2.3 (б), 12.3.
Таким чином,  ОСОБА_8 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 – адвокат ОСОБА_6  просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку  з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, і призначити новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції. Зазначає про те, що призначене засудженому покарання не відповідає вимогам                ст. ст. 50, 65 КК України. Вважає, що рішення апеляційного суду про обґрунтованість застосування до ОСОБА_8 ст. ст. 75, 76 КК України щодо основного покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керування транспортними засобами ухвалене судом без урахування особливостей правозастосування норм матеріального права, і належним чином не мотивоване, що свідчить про порушення вимог ст. 419 КПК України.
У касаційній скарзі прокурор оскаржує ухвалу апеляційного суду через істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Вказує, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та не надав їм належної оцінки, зокрема щодо неврахування судом при призначенні покарання обставин вчинення злочину, його ступінь суспільної небезпеки, наслідки вчиненого та позицію потерпілого, який наполягав на призначенні суворого покарання обвинуваченому. Також зазначає, що суспільна небезпека від наслідків порушення правил дорожнього руху значно перевищує особисті інтереси останнього, а тому не погоджується із висновком суду про непризначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Зазначає про те, що апеляційним судом належним чином не наведено мотиви спростування доводів щодо неправильного застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність в частині застосування ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості. 
До початку касаційного розгляду на адресу суду надійшли письмові заперечення від засудженого ОСОБА_8 на касаційну скаргу представника потерпілого, в яких він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни. Також у надісланому до суду клопотанні засуджений просить розгляд даного провадження проводити за його відсутності. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні суду касаційної інстанції представник потерпілого підтримав подану касаційну скаргу та касаційну скаргу прокурора, просив з підстав, викладених у касаційних скаргах, їх задовольнити. 
Потерпілий висловив доводи на підтримку позиції свого представника, просив задовольнити подані касаційні скарги.
Прокурор підтримав доводи, викладені в касаційних скаргах прокурора та представника потерпілого, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 286 ККУкраїни у касаційних скаргах не оспорюється.
Положеннями ст. 50 КК України визначено, що  покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України  при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотрималися.
Доводи касаційних скарг прокурора та представника потерпілого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м’якості, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Апеляційний суд, перевіряючи вирок місцевого суду,в тому числі, за апеляційними скаргами представника потерпілого та прокурора,  належним чином проаналізував зазначені в них доводи, які є аналогічними доводам касаційних скарг, та визнав їх необґрунтованими.
Так, обираючи обвинуваченому вид та розмір покарання, місцевий суд з достатньою повнотою, у відповідності до ст. 12 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на його утриманні та вихованні перебувають двоє малолітніх дітей та інші дані, детально викладені у вироку, а також думку потерпілого, яка не є визначальною, проте була врахована судом в сукупності із іншими обставинами. 
З урахуванням особи ОСОБА_8 , відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також обставин вчиненого, зокрема перебування потерпілого ОСОБА_7 , який переходив проїзну частину поза пішохідним переходом, в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про призначення йому основного покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України та про можливість його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за його поведінкою, та про незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Такий висновок зроблений із урахуванням обставин вчиненого, наслідків, а також наведених судом доводів про те, що застосування додаткового покарання поставить ОСОБА_8 та членів його сім`ї у скрутне матеріальне становище.
Вирішуючи заявлений потерпілим цивільним позов та приймаючи рішення про його часткове задоволення, суд виходив із засад виваженості розумності та справедливості, ступеня тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, обсягу і характеру пережитих ним страждань та визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, у відповідності до вимог закону.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його м`яким, як про це зазначено в касаційних скаргах, Суд не знаходить.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність  та істотних порушень вимог кримінального процесуального законуза результатами перевірки кримінального провадження не встановлено. Тому підстав для задоволення касаційних скарг представника потерпілого та прокурораколегія суддів не вбачає.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України, а тому підстав для її скасування немає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги представника потерпілого ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_6 та прокурора – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                ОСОБА_9