КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
          Справа № 757/4041/18-ц                                   Головуючий у 1 інстанції: Бортницька В.В.
Провадження № 22-ц/824/11432/2021                       Доповідач: Шебуєва В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 липня 2021 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                       Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Майданець К.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-
 
в с т а н о в и в:
 
В січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Зазначив, що  01 грудня 2014 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до якого він надав відповідачу у позику  кошти у сумі 10 000 доларів США на строк до 01 лютого 2015 року, що підтверджується відповідною розпискою. У встановлений договором строк відповідач позику не повернув. У зв`язку з цим ОСОБА_2 з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 борг за договором позики від 01 грудня 2014 року у розмірі 21458,22 доларів США, з яких: 10 000 доларів США - сума основної частини боргу (позики), 9775,75 доларів США - проценти за користування позикою за період з 1 грудня 2014 року по 09 вересня 2020 року, 1682,47 доларів США - відсотки за прострочення повернення позики за період з 02 лютого 2015 року по 09 вересня 2020 року.  
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року позов   ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 борг за договором позики від 1 грудня 2014 року у сумі: основної частини боргу (позики) 10000,00 доларів США, проценти за користування позикою за період з 01 грудня 2014 року по 09 вересня 2020 року у сумі 9775,75 доларів США, відсотки за прострочення повернення позики за період з 02 лютого 2015 року по 09 вересня 2020 року у сумі 1682,47 доларів США, що разом складає 21458,22 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 судовий збір в сумі 5598,96 грн. та суму витрат на правничу допомогу 29612,60 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .   Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він не отримував рахунку по оплаті вартості призначеної судом почеркознавчої експертизи, виклику про необхідність надання експериментальних зразків його підпису та судових повісток. На сайті суду була відсутня інформація щодо призначення в справі судових засідань. Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що судова експертиза не була проведена з його вини. Вважає, що суд не забезпечив відібрання зразків його підпису та оплату вартості експертизи, справа мала була б повторно направлена до Київського НДЕКЦ МВС України для проведення експертизи. Суд безпідставно стягнув з нього на користь   ОСОБА_2 проценти за договором позики відповідно до ст. 1048 ЦК України, виходячи з облікової ставки НБУ, оскільки позика була надана в іноземній валюті. Також не погоджуться з стягненням з нього витрат на правничої допомогу, оскільки позивач не надав платіжних документів на підтвердження оплати таких витрат. 
В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2   надав у позику ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_1 . За умовами  договору відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 01 лютого 2015 року.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач порушив виконання своїх зобов`язань за договором, борг не повернув, а тому дійшов висновку про наявність підстав для  задоволення позовних вимог ОСОБА_2   і стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача борг за договором позики від 1 грудня 2014 року у сумі: основної частини боргу (позики) 10000,00 доларів США, проценти за користування позикою за період з 01 грудня 2014 року по 09 вересня 2020 року у сумі 9775,75 доларів США, відсотки за прострочення повернення позики за період з 02 лютого 2015 року по 09 вересня 2020 року у сумі 1682,47 доларів США, що разом складає 21458,22 доларів США.
В повному обсязі з рішенням суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частиною другою ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 надав суду боргову розписку ОСОБА_1 від 01 грудня 2014 року про отримання ним у позику коштів в сумі 10 000,00 доларів США.
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження того, що він не підписував вказану розписку.   У відзиві на позов ОСОБА_1 не стверджував категорично, що не підписував вказану боргову розписку, а зазначав, що не пам`ятає чи дійсно текст та  підпис на наданому позивачем документі належить йому та ним виконувався. ( а.с.31-35,т.1)
Справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 перебувала в провадженні суду з січня 2018 року по травень 2021 року. Суд визнав зловживанням процесуальними правами дії відповідача щодо неодноразового ініціювання проведення у справі судової почеркознавчої експертизи та ненадання для її проведення об`єкту дослідження - вільних та експериментальних зразків підпису. Суд врахував непроведення відповідачем оплати призначеної експертизи,  неодноразову заміну адвокатів і у зв`язку з цим відкладеннями розгляду справи.
З огляду на недоведеність ОСОБА_1 факту відсутності боргу перед ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики від 1 грудня 2014 року у сумі   10000,00 доларів США.
 Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині та відхиляє посилання апелянта на те, що призначена по справі експертиза не була проведена з вини суду, який не відібрав експериментальні та вільні зразки його підпису та не забезпечив проведення оплати експертизи.
Як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам КНДІСЕ. На вирішення експертів поставлені наступні питання: чи виконано рукописний текст та підпис у розписці від 01 грудня 2014 року ОСОБА_1 чи іншою особою ? чи відповідає виконаний підпис та текст розписки від 01 грудня 2014 року даті її виконання?
Вказана експертиза не була проведена у зв`язку з відсутністю її оплати та ненаданням відповідачем вільних та експериментальних зразків свого підпису та почерку. 
При цьому колегія суддів враховує, що як відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання приймів, які пов`язані  із зволіканням у розгляді справи. 
Будучи заінтересованою особою в результатах ініційованої ним експертизи, відповідач ОСОБА_1 не з`явився до суду задля відібрання у нього експериментальних зразків підпису та почерку, а також у клопотанні про призначення експертизи не визначив джерела отримання вільних зразків його почерку та підпису. В ході підготовчого розгляду справи ОСОБА_1 жодного разу не з`являвся до суду першої інстанції. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1   трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язань за договором позики за період з 02 лютого 2015 року по 09 вересня 2020 року у сумі 1682,47 доларів США, оскільки такі вимоги відповідають положенням ст. 625 ЦК України.
Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині наявності підстав  для стягнення з ОСОБА_1    на користь ОСОБА_2 процентів за договором позики на підставі ст. 1048 ЦК України в розмірі облікової ставки НБУ.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду   від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні.
Відповідно до змісту розписки ОСОБА_1 позика була надана в іноземній валюті, а саме доларах США. Відтак, у суду були відсутні підстави для стягнення процентів за договором позики на підставі ст. 1048 ЦК України в розмірі облікової ставки НБУ.
Колегія суддів не відхиляє доводи апелянта про безпідставне стягнення з нього понесених позивачем витрат на правничу допомогу, оскільки ОСОБА_2 не надав платіжних документів на підтвердження її оплати. Як було зазначено судом,   додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги №15/01/2018-1 від 15 січня 2018 року, укладеного між позивачем та адвокатом Мендусом С.С., копія якої додана до позовної заяви, було передбачено сплату витрат на правничу допомогу після  задоволення позову.
 У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19  висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Враховуючи викладене, рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . 
З   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за договором позики  від  01 грудня 2014 року в сумі 10 000,00 доларів США та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язань за договором позики за період з 02 лютого 2015 року по 09 вересня 2020 року у сумі 1682,47 доларів США.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 3023,44 грн. судового збору та 15 990,80 грн. витрат на правничу допомогу.
 
 Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення  Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до  ОСОБА_1  про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики  від  01 грудня 2014 року в сумі 10 000,00 доларів США та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язань за договором позики за період з 02 лютого 2015 року по 09 вересня 2020 року у сумі 1682,47 доларів США.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3023,44 грн. судового збору та 15 990,80 грн. витрат на правничу допомогу.
 
Дані учасників справи:
ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), 
ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 )
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 29  липня 2021 року. 

Суддя-доповідач                                                         Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                                  Оніщук М.І.
 
                                                                                    Крижанівська Г.В.