УХВАЛА

12 липня 2021 року 
м. Київ
Справа №  914/918/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Стратієнко Л.В. - головуючий, судді - Кібенко О.Р., Кондратова І.Д., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича

на рішення Господарського суду Львівської області
(суддя - Матвіїв Р.І.) 
від 15.03.2021,
та постанову Західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Желік М.Б., судді - Галушко Н.А., Орищин Г.В.) 
від 02.06.2021,

у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича
до Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -  ОСОБА_1 ,
про стягнення 1 102 653,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року до Господарського суду Львівської області звернувся ФОП Колій Валерій Вікторович з позовом до Акціонерного товариства "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті" в особі представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті" про стягнення збитків в сумі 1 102 653,00 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог). Позив обґрунтовано тим, що між сторонами в період з 12.03.2019 по 31.12.2019 існували договірні відносини з приводу надання послуг користування під`їзною колією, проте всупереч п. 3.2.2 договору відповідач не дотримувався встановлених правил обслуговування залізничних під`їзних колій, внаслідок чого суттєво пошкодив під`їзну колію, яка є предметом користування за договором, а саме конструктивні елементи колії, естакади та дорожнього покриття.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.03.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №914/918/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.  

Рішення судів попередніх інстанції мотивовані тим, що позивач доводив розмір збитків, заданих майну внаслідок його пошкодження, експертним висновком, який не визначав розміру суми, на яку зменшилась вартість його активу, а визначав вартість робіт по ремонту майна. Тобто, позивач розрахував вартість тих витрат, які би він мав понести у майбутньому, проте, суди звернули увагу, що позивач не може стягувати такі витрати в силу переваги норм ст. 224, ст. 225 Господарського кодексу України над ст. 22 Цивільного кодексу України. Суди зазначили, що, навіть розраховуючи на поширення на господарські правовідносини дії положень ст. 22 Цивільного кодексу України, позивач зобов`язаний довести розмір конкретних збитків - у даному випадку вартості пошкодженого майна. Проте, доводячи право на відшкодування вартості таких витрат, позивач надає висновок експерта, який визначає по своїй суті вартість інших витрат - відновлюваного ремонту колії. Тобто, позивач доводить право на одну категорію витрат, а підтверджує його доказами стосовно іншої категорії витрат. Відповідно, заявлена до стягнення сума не відповідає ознакам збитків, передбачених ст. 225 Цивільного кодексу України, як вартості пошкодженого майна. Також суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції врахував, що на час ухвалення рішення позивач вже не був власником залізничної під`їзної колії та інших структурних елементів об`єкта нерухомого майна. Тобто жодних як прав, так і обов`язків стосовно відповідного об`єкта у позивача на цей час не існувало. 

25.06.2021 ФОП Колій Валерій Вікторович звернувся з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №914/918/20 і просило вказані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

08.02.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460 - ІХ, згідно з яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції. 

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.  

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є стягнення 1 102 653,00 грн заборгованості, що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 (1 135 000,00 грн). При цьому, касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а саме у необхідності вироблення єдиного підходу щодо застосування статті 22 Цивільного кодексу України до правовідносин щодо відшкодування шкоди за пошкодження майна у вигляді його знецінення лише з тих підстав, що у господарський правовідносинах застосуванню підлягають лише статті 224, 225 Господарського кодексу Укрраїни. 

Позивач вказує, що справа має виняткове значення для останнього, оскільки вартість знецінення (приведення майна у стан, не придатний до використання) об`єкта нерухомого майна суттєво вплинуло на майновий стан позивача.

Суд зазначає, що незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.

Колегія суддів зазначає, що наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи, отже наведені у касаційній скарзі мотиви не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за яких судові рішення у справах з ціною позову менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, а отже й підстави для відповідних висновків у суду касаційної інстанції відсутні.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича на рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №914/918/20 , оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню. 

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини 3 статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №914/918/20 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича на рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021.

2. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича на рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №914/918/20 надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                           Л. Стратієнко

Судді                                                                                                        О. Кібенко

                                                                                                                       І. Кондратова